60 
att vara något slags blandflora mellan Atlantens och 
Indiska och Stilla Oceanens bägge rent tropiska flor¬ 
områden, hvadan’ det synes vara föga troligt, att nå¬ 
gon kommunikation öfver Kap för närvarande äger 
rum. Murray framkastar (Phycol. Memoirs XI, p. 
68) derför den hypotesen, att under förgångna, varmare 
epoker algfloran vid Kap haft en mera tropisk karak¬ 
tär och att då förbindelse mellan de tropiska algflo- 
rornä i Atlanten, Indiska och Stilla Oceanen förefan- 
nits, men sedermera af brutits och vore detta orsaken 
till likheten mellan de bägge tropiska florområdena. 
Det kunde nu kanske icke vara utan sitt intresse 
ått från växtgeografisk synpunkt något granska det 
rent tropiska algsläktet Caulerpa för att undersöka, 
huruvida icke på grund af dess utbredning några 
slutsatser skulle kunna dragas för besvarandet af frå¬ 
gan, huru denna likhet skall förklaras. 
Caulerporna tillhöra ju nästan samtliga, på ett 
par undantag när, den rent tropiska floran och hafva 
sin hufvudutbredning uti Köda Hafvet, vid Indiska 
och Stilla Oceanens tropiska och subtropiska kuster 
samt uti tropiska Atlanten, företrädesvis Västindien. 
Men härvidlag är att märka, att Indiska och Stilla 
Oceanen hysa långt flera arter än Atlanten. Af de 
omkring 50—60 Caulerpa-SiTter, som äro kända, till¬ 
höra de flesta hafsområdet Indiska—Stilla Hafvet, 
som ju också har betydligt större utsträckning än det 
varma Atlanten, som (jämte Medelhafvet) icke här¬ 
bärgerar så många Catderpa-arter. Många af de till 
det förra florområdet hörande arterna hafva en vid¬ 
sträckt utbredning från Röda Hafvet och Afrikas 
ostkust i väster till Stilla Oceanens ögrupper i öster, 
andra däremot hafva en betydligt mera begränsad 
utbredning. Så är t. ex. särskildt Australien hem¬ 
landet för en hel del mycket karaktäristiska och när¬ 
besläktade Ccuderpa-dirier, som bilda ett par mycket 
naturliga grupper {Hippuro idece^ Lycopodioidece, Sedoi- 
