54 
äfven förekomma vid Afrikas västkust, men ej i söder 
och ej vid Kap. Dessa arter aro dessutom så ytterst 
lika, att Ostenfeld som ägnat dem en jämförande 
undersökning säger: ”Oii the wohle it is not possible 
to • distinguish the two species when sterile, except 
using their quite different geographical distribution 
as critérium.” ' ^ 
Äfven inom släktet HalopJiïla kan dylik analog 
utbredning spåras. De flesta ^a/ö^)/^^7a-arterna äro 
hemma i Röda Hafvet, Indiska Oceanen (de nå dock 
ej till Kap!) och Stilla Oceanen, men dessutom före¬ 
komma mycket närbesläktade former i Västindien, men 
ej från öfriga delar af Atlanten. Ostenfeld har så 
t. ex. nyligen beskrifvit en H. decqnens från Siarn bukten 
(Koh Kahdat), som är så ytterst närbesläktad till den 
västindiska H. Baillonis Aschevs,^ att han säger: ”if the 
geographical distribution was not so quite different, I 
should prefer to regard it as a variety of H. BaiUonis, 
but it is not probable to suppose such a connection as 
the sea-phanerogams generally have very natural and 
limited areas and H. BaiUonis is confined to the 
shores of the Westindian Archipelago.” 
Alltså: talrika marina arter med vidsträckt ut¬ 
bredning i Indiska och Stilla Oceanen och som saknas 
å Afrikas ostkust och vid Kap, motsvaras i Västin¬ 
dien af ofta ytterst närstående arter, som äro så godt 
som uteslutande begränsade till Västindien. Västin¬ 
diens marina flora företer delvis (åtminstone beträf¬ 
fande hafsfanerogamerna och släktet Caulerpa) större 
likhet och förvantskap med- Stilla och Indiska Ocea¬ 
nen än med det öfriga Atlanten. Att detsamma är 
fallet med åtminstone vissa. grupper af hafsfaunan 
har af flere forskare framhållits. 
Man får därföre den uppfattningen, att Västin¬ 
diens marina flora och fauna, åtminstone delvis, är 
Botanisk Tidsskrift Bd. 24, Köbenliavn 1902. p; 262. 
Botanisk Tidsskrift Bd. 24, Köbenhavn 1902 p. 260. 
