11 
hvit. Men snart blir underläppen i synnerhet in¬ 
vändigt vackert karmosinröd, hvarjämte öfverläppen 
utvändigt erhåller en dr. starkt framträdande röd 
schattering, som kan fortsätta sig litet nedåt pipen. 
Stundom har redan den nyutslagna blomman den 
nyssnämnda röda färgningen. Idenor : nära Sund (på 
en solöppen, glesbeväxt barrskogsbacke, 1 905). — 
De ganska talrika exemplar, som jag påträffade, hade 
stjälken, stödjebladen på båda sidorna och äfven de 
egentliga mellanbladen åtminstone på öfversidan mörkt 
purpurfärgade. Hela växten m^mket spenslig, van¬ 
ligen med 2—3 par korta, snedt utstående eller något 
bågformigt uppstigande grenar, vanligen utan, stun¬ 
dom med 1 bladpar mellan öfversta förgreningen och 
hufvudstjälkens nedersta blommor; stödjebladen långa 
och smala, alla helbräddade. 
Forma decumbens n, f. Vanligen rikligt gre- 
nig, med grenarna vinkelrätt utspärrade eller t. o. m. 
tillbakaböjda ; såväl hufvudstjälk som grenar nedlig- 
gande utefter jordytan ; intet bladpar mellan de ne¬ 
dersta blommorna och öfversta förgreningen; bladen 
vid torkning icke eller föga svartnande; stödjeblad 
helbräddade (eller stundom de allra öfversta med en 
liten tand på ena eller båda sidorna); frön vanligen 
2. — Hudiksvall: Galgberget (mörkgrön; 1904); 
Tuna: Tolsta (ljusgrön; 1905); på båda ställena 
nästan utblommad. 
Forma subovatum n. f. Högväxt (25—40 cm), 
grof och rikt långgrenig (vanligen 3 par grenar, som 
ofta själfva äro förgrenade), med grenarna snedt ut¬ 
stående eller något bågformigt uppstigande, utan blad 
mellan öfversta förgreningen och hufvudstjälkens ne¬ 
dersta blommor; blad tjocka, ljusgröna; stödjebladen 
med rundad eller (de öfre) tvär bas, breda (de nedre 
15—20 mm och däröfver), äggrundt lansettlika, hel¬ 
bräddade (eller någon gång de allra öfversta med 
1 — 2 små, korta tänder på hvarje sida); frön 3—4. 
