59 
tillväxt. Ibland» inträder' likväl en utpräglad, tjock- 
lekstillväxt, som dock inskränker sig till foderbladens 
basaldelar. Slutligen inträder hos många Convölvu- 
lacéer en högst betydande postfloral tillväxt, som kan 
omfatta såväl samtliga som endast några af foder¬ 
bladen. Vanligt är, att dessa postfioralt tillväxta 
foderblad tjänstgöra som flygorgan; så är t. ex. fallet 
med många Pora^a-arter (t. ex.^ P. racemosa ßoxb., 
Engler u. Prantl Nat. Pflanzenfam. IV, 3 a, fig. 
Il)' och • ^omoea-arter (t. ex. I. glabra C ho isy i 
Herb. Regnell. Stockholm. Nr. 1916). Ibland bilda 
åter foderbladen ett stort, uppblåst hylle omkring 
frukten liksom hos Phgsalisy så t. ex. hos släktet 
Cardiochlamys. Slutligen inträffar det, att foderbladen 
tillväxa betydligt, blifva tjocka och secernerande och 
bilda ett slags saftig skenfrukt. Det är ett par dylika 
fall jag i det följande skall redogöra för. 
• < 
Stictocardia tiliœfolia (Chois:). H. Hallier 
Denna lianartade Convolvulacé, som jag iakttog 
å sydkusten af Ceylon, utmärkes af sina stora; gröna 
r 
skenfrukter, som nå en storlek ungefär som ett vild¬ 
äpple. Hela skenfrukten är mycket saftig och hålig- 
heten mellan sjelfva frukten och de porösa foderbladen 
är utfylld med en vattenklar vätska, som vid press¬ 
ning lätt afgifves. Äfven under torrtiden utmärkas 
skenfrukterna af sin höga vatskehalt. Foderbladens 
insidor äro tätt besatta med grupper af stora hydato- 
der, från hvilka den vattenklara vätskan afsöndras. 
Denna sekretion äger endast rum under fruktstadiet 
och hvarken under knoppstadiet eller under anthesen 
kan någon afsöndring påvisas. Då äro foderbladen 
ännu ganska små och först efter anthesen tillväxa de 
och när de nått sin fulla storlek, likna åtminstone 
de yttre ett par musselskal, infogade i hvarandra och 
slutande tätt tillsammans. När frukten blifvit full¬ 
mogen, torka de ihop och glappa isär. 
