87 
skap nordvästra hörnet af Småland samt de då be¬ 
bygde delarne af Dal oeh kanske afven af Bohuslän. 
Junabäcken nära Jönköping anses nämligen som den 
forne gränsen mot Småland, ty under konungens eriks¬ 
gata skulle västgötarne där möta honom, och Mo hä¬ 
rad i Jönköpings län hör ännu till Skara stift. Dal 
kallades Dal i Västergötland. Linné begagnar namnet 
Väsfcgöta-Dal, och landskapet hör ännu till ett af väst- 
götalänen. I en isländsk saga räknas till Västergöt¬ 
land landet norrut ända till Svinesund. 
Vi utgå nu från Vänersborg och följa ’’medsols” 
Västergötlands ytterkanter. Mot Dal och Värmland 
utgör Vänern tydlig vattengräns, som dock mellan de 
nästan sammanlöpande Ekens och Lurö skärgårdar 
går så långt söderut, att flere småöar och skär (syd¬ 
ligast Lilla Milskär), som ligga närmare västgötasidan, 
dock höra till Värmland, samt sedan mellan Lurö 
skärgård och den till Västergötland hörande Djur¬ 
ögruppen fram till Gullspångsälfvens mynning. Denna 
älf jämte sjön SJcagern utgör sedan vattengräns mot 
Värmland och delvis mot Närke, hvarefter landgräns 
mot sistnämnda landskap vidtager, sträckande sig öf- 
ver skogstrakten Tiveden ut till Vättern j som utgör 
tydlig vattengräns mot Östergötland och delvis mot 
Småland. Nedemot Jönköping möter åter landgräns, 
nämligen en bit af T veta härad och sedan Mo här ad ^ 
som nu i sin helhet måste räknas till Småland, sedan 
de delar af Bottnaryds socken, som tillhört Skara¬ 
borgs och Alfsborgs län, nyligen öfverflyttats till Jön¬ 
köpings län, hvaremot den till samma pastorat hö¬ 
rande Bjurbäcks socken ännu tillhör Skaraborgs län 
och sålunda är västgötabygd. Söder om Mo härad 
fortsättes landgränsen i sydväst förbi västgötasock- 
narne Mosseho^ SjÖtofta^ HåksviJc och Kalf till sjön 
Fegen, där Småland, Västergötland och Halland sam¬ 
manstöta. 
Från Fegen går landgränsen mot Halland, endast 
