252 
Den botaniska nomenklaturen är fullständigt oaf- 
hängig från den zoologiska. 
, Afven vetenskapliga namn på högre grupper måste 
vara latinska. 
Ordo är ej längre synonym med familia utan 
en högre grupp. I st. f. variatio och suhvariatio bru¬ 
kas forma (t. ex. forma nanum). 
Utgångspunkten för alla grupper af kärlväxter 
utgör es af Linnés Species plantarum 1753 med speciel 
hänsyn till släktbeskrifningarne i Genera pl. 1754. 
Dock godkändes en lista på c. 400 släktnamn, som 
så länge allmänt användts, att de ansågos böra före¬ 
dragas framför äldre namn. Bland dessa äro 33 
sådana, som bruka räknas till skandinaviska horan 
och under det godkända namnet vanligen hos oss an¬ 
vändts. 
Familjenamn härledes från ett dess släktnamn 
eller ett till familjen hörande gammalt släktnamn. 
Det slutar på aceœ. Undantag: Falmce^ Gramineæ., 
Cruciferœ.^ Leguminosœ.^ Guttiferœ.^ Umhelliferœ., Lahiatœ 
och Composike. 
Bruket af binär nomenklatur för artens under- 
afdelningar är icke tillåtet. (Man får således ej skrifva : 
Herniaria hirsuta var. H. diandra). 
Då hybrider utmärkas med artnamn, sättes ett 
X framför släktnamnet, annars sättas föräldrarnes namn 
i alfabetisk ordning och ett X dememellan. (Man kan 
äfven få skrifva, t. ex. : Mentha longifolia >> X rotun- 
difolia; Cirsiuni supercanum X rividare.) 
Publiceringen af ett namn består i det offentliga 
försäljandet eller utdelandet af tryckt skrift eller auto- 
grafier i outplånliga tecken. 
Från den 1 jan. 1908 anses namnet å en nyupp- 
ställd grupp först då vara giltigt, när det åtföljes af 
en latinsk diagnos. 
Ett namn på en art eller dess underafdelning är 
icke giltigt utan att det åtföljes af en diagnos eller 
