298 
krökta, ytterligt fina trådar, livilka äro rikligt för¬ 
sedda med utlöpare af liknande gestalt och beskafFen- 
liet, Dessa på olika sätt kombinerade aggregat, an- 
thocyandendriter, nå ej sällan en betydande ut¬ 
sträckning, i det de med vindadt eller zigzaglikt för¬ 
lopp synas genomsätta hela cellen. De fina utlöparne 
genomväfva hvarandra med sina grenar, så att de 
mest olika konfigurationer komma till stånd. I vissa 
celler uppträda flera, från hvarandra tydligt isolerade 
dendritsystem (Pigg. C, D), i andra celler åter är det 
förbundet med svårighet att afgöra, huruvida ett en¬ 
hetligt dendritsystem verkligen föreligger, eller flera 
sådana förenats genom hopflätning af ändgrenarne. 
Kristallaggregat af denna typ, hvilka i habitus er¬ 
inra om anthocyankristallerna hos exempelvis Dcl- 
phiniiim formosum (Zimmermann anträffas talrikt 
i perigonbladens subepidermala cellskikt; rafidtypens 
kristaller deremot uppträda mera sparsamt. Att an¬ 
märkas förtjenar äfven, att anthocyankristaller öfver 
hufvud taget befinnas kraftigast utbildade i celler, 
hvilka ligga i närheten af de cystolit- och oxalat- 
förande idio blastema, och att i sådana celler äfven 
koncentrationen af i fråga varande färgämne synes 
vara starkast. 
Någon kristallografisk undersökning har på grund 
af kristallindividernas ytterligt ringa storlek ej kunnat 
företagas. Hvad deras optiska egenskaper beträffar, 
så tala dessa för att enkelbrytande kroppar före¬ 
ligga ^). Dock kan detta ej betraktas såsom fullt af- 
gjordt, eftersom en eventuell dubbelbrytning knappast 
skulle vara skönjbar till följd af kristallernas små 
dimensioner. Någon pleokroism har ej heller kunnat 
iakttagas. 
) Zimmermann, A. Die botanische Mikrotechnik. Tübin¬ 
gen 
1892. 
104. fie;. 29. 
'^) Deremot visa cellväggarne tydlig dubbelbrytning. 
