9 
kan rätt gerna vara identisk med den Möenska for¬ 
men. Darimot kan detta möjligen snarare vara fallet 
med den lilafärgade eller röd violetta varietet, som A. 
GrODRON funnit (Non v. ét. s. les liybr. d. P. grandifl. et 
offic. Mem. ac. Stanisl. 4 Ser. Tom. Yl, där sådana 
färg varieteter äfven af de båda andra arterna om¬ 
talas) samt med den ena af de i Langes Flora nämda 
och sedan i ofvan citerade uppsats under det gemen¬ 
samma namnet var. ruhriflora omtalade formerna; den 
andra säges i tloran uttryckligen vara brunröd. 
P. officinalis (L.) Jacq. varierade på Möen med 
afseende på fodrets längd i förhållande till kronpipen 
och på kronans storlek mer, än hvad jag på något 
annat ställe sett. Den extrema f. longicalyx har fo¬ 
dret helt och hållet döljande kronpipen och nående 
till omkring hälften af kronbrämet, som därigenom 
delvis täckes af de breda foderflikarne och dessutom 
ofta hos denna form har ringa vidd. Hos en extrem 
f. hrevicalyx åter är fodret så kort, att ungefär halfva 
kronpipen därur framträder ; här är kronans bräm 
ofta ganska vidt och vackert skållikt. Ibland är fo¬ 
dret mäktigt utveckladt, starkt vidgadt och dess fli¬ 
kar breda, ovala nästan utan tydlig spets. Detta är 
mjöl. f. apiciilata Brenner (Medd. Soc. F. & F. F. 
14. sid. 47). En dylik form har jag äfven sett i 
framlidne professor E. Fries’ herbarium från Tynæs 
vid Levanger i Norge, där den enligt anteckning på 
etiketten förekommer ”copiose”. — Kronans färg vexlar 
från citrongul (oftast småblommig), som dock är säll¬ 
synt, till djupt kromgul (oftast storblommig) ; hos den 
förra, bleka variationen äro de eljes brandgula fläc- 
karne vid svalget snarare stötande i gröngult. 
Till beriktigande af handböckernas uppgifter om 
kapseln hos ifrågavarande arter må här nämnas att 
jag såväl i Sverige som på Möen funnit kapseln hos 
P. elatior nästan cylindrisk, vanligen längre (ända till 
V/g längre) än fodret, mer sällan ungefär af dettas 
