58 
der dygsanden täcker den ouppodlade och från skog 
eller buskage fria marken, en vegetation, helt olika 
dygsandfältens, förr varit rådande, torde vara otvif- 
velaktigt och att E-ubusfrön, hvilka före igensandnin- 
gen funnos på marken, å ena sidan icke förmått att 
gro i den ”pådugna” torra sanden, men å den andra i 
densamma conserverats och derigenom bibehållit sin 
groningsförmåga, torde vara sannolikt. Ett exempel, 
som i viss mån kastar ljus öfver dessa förhållanden, 
kan hemtas från R. cœsius L. På socknens från haf- 
vet adägsna, sedan gammalt odlade och hägnade mark 
har jag sett arten på dere ställen (vid diken); nära 
hafvet, på dygsandsfälten har jag aldrig förut sett 
den, vare sig dessa äro bundna af Triticum, Festuca, 
Empetrum eller ljungmark, men i år å tre lokaler 
har jag dock träffat den inom dygsandsområdet. De 
två voro belägna i kanten af nyodlingar, den tredje 
i sluttningen af en ny upptagen väg. Här må också 
nämnas, huru jag i en skogskant på Väderön 1883 
såg en Rubusform, hvilken med all säkerhet ej fans 
på den punkten 1881 — men så hade man också 
under tiden företagit en rödjning på just den platsen! 
Och efter dere dylika exempel torde de botanister, 
hvilka en lång följd af år besökt en och samma trakt, 
icke behöfva leta! 
Rubus eluxatus n. sp. — turiones serpentes vel 
humiliter arcuati, angulati, aculeis inæqualibus, basi 
dilatatis, aciculis, glandulis, muniti; folia turionum sae¬ 
pissime 3-nata, glaberrima, crassitudine salina distincta; 
foliolum terminale late ellipticum; stipulae lineares, 
glandulosae; indorescentia thyrsoidea, in apice efoliosa; 
rami cymigeri inter se subæquales, horizontaliter di¬ 
varicati, glandulis crebris, aculeis debilibus sparsis 
muniti ; petala late ovata, rosea ; dlamenta rosea stylos 
virescentes superantia; sepala canescentia, in anthesi 
redexa, in fructu erecta; germina glabra. 
