77 
mossarne, utan de torde blott vara olika variationer af 
samma typ. 
”Kjærmoserne” eller gräsmossarne^ såsom de i den 
svenska literaturen kallas, äro deremot betydligt’ olika. 
I.dem spela mossorna och framför allt Sphagna iugen 
eller högst obetydlig roll, utan torfven bildas hufvud- 
sakligen af kärlväxter, nemligen i det närmaste samma 
arter, som uppträda i bottenlagret af Sphagnummos- 
sarne. I en temligen flyktigt undersökt mosse vid 
Lilla Ettarp i Enslöf (Halland) utgjordes bottenlagret 
(vid 17 fot) af dytorf med lemningar af asp. Derofvan 
vidtog s. k. grästorf, hvars hufvudbeståndsdel utgjor¬ 
des af rötter och rhizomer af Phragmites, hvarjemte 
Equisetum limosum, Eleodiaris palustris, Carex och Meny- 
anthes trifoliata äfven förekommo, samt dessutom tal¬ 
rika grenar och pinnar af ek. I andra gräsmossar fö¬ 
rekomma ofta blad af Iris och Sparganium samt lem¬ 
ningar af andra vattenväxter. En gräsmosse liknar 
sålunda ganska mycket en Sphagnummosse i sitt första 
stadium. Orsaken till att den icke öfvergår till en så¬ 
dan har jag trott mig finna deri, att gräsmossen ge- 
nomflytes af en bäck, hvars vatten periodvis öfver- 
svämmar mossen och dervid afsätter en mängd slam o. 
d., som blifvit nedsköljdt från omgifvande höjder. Detta 
slam lemnar dels de i mossen växande örterna och grä¬ 
sen riklig tillgång till sådan oorganisk näring, som de 
behöfva, i följd hvaraf de bättre kunna uthärda kam¬ 
pen med de påträngande mossorna, och dels öfverlag- 
rar det de låga långsamt växande mossorna, hvilka 
derigenom hämmas i sin utveckling eller kanske rent 
af förkväfvas. De gräsmossar jag sett hafva alla varit 
genomdragna af rinnande vatten. Stundom öfvergår 
gräsmossen till sphagnummosse vid kanterna på något 
afstånd från bäcken, utanför dennes egentliga öfver- 
svämningsområde. På det i mossen aflagrade slammet 
beror den betydliga askhalt, som grästorfven vanligen 
eger. Ofta inbäddas äfven en del lemningar af de i 
