79 
bildningen torde dock under nuvarande förbållanden 
vara temligen ringa^ ty stora partier af mossens yta 
äro nu inkräktade af lafvar och innehålla blott spridda 
Sphagnumtorfvor. Måhända skall man vid närmare 
undersökning träffa tunna lager mera multnad torf och 
kanske h. o. d. i desamma martallstubbar, hvilka stått 
alltför glest för att påträffas med borret. För att med 
afseende på de undre Sphagnumlagrens ålder komma 
sanningen närmast, torde man för den skull behöfva 
räkna med årtusenden i stället för med sekler. 
2. Om några Sphagnumprof från djupet af 
sydsvenska torf mossar. 
Af K. F. Dusen. 
Då jag sammanskref sista kapitlet af min i Mars 
1887 offentliggjorda afhandling ”om Sphagnaceernas 
utbredning i Skandinavien”, var det mig väl bekant, 
att K. G. Limpeicht *) uppgifvit, det så väl Sphagnum 
papillosum Lindberg som S. imbricatum Russow blifvit 
funna vid Falkenberg i Schlesien i en torfmosse ända 
till 4 meter under ytan. Det framgick häraf, att åt¬ 
minstone någon gång lemningar af Sphagna kunna 
träffas på betydande djup i torfmossarne så bibehållna, 
att de kunna med säkerhet hänföras till nutidens of¬ 
tast på mikroskopiska, stundom endast vid stark för¬ 
storing iakttagbara kännemärken grundade Sphagnum¬ 
arter. Då S. papillosum och S. imbricatum äro ge¬ 
nom gr enbladscell väggar nes egendomliga förtjocknin- 
gar jämförelsevis lätt igenkänneliga, så att till deras 
bestämmande knappast mera är af nöden än en liten 
bladbärande gren eller till och med blott ett grenblad. 
*) I Rabenhorst’s Kryptogamen-Flora von Deutschland^, 
Oesterreich und der Schweiz, ed. 2, B. 4 (1885), p. 108—107. 
