80 
var det dock rådligast att icke på Tjimpeichts uppgift 
grunda alt för stora förhoppningar om möjligheten^att 
finna bestämbara Sphagnumlemningar i djupet af våra 
torfmossar. Själf hade jag icke sysselsatt mig med 
undersökningar af Sphagnumlemningar i torf och de 
uppgifter om lemningar af Sphagna jämte andra väx¬ 
ter i torf från Fredriksdals mosse i Almesåkra socken 
af Småland, hvilka J. E. Zetteestedt nedlagt i sin 
afhandling ”om vegetationen i de högländtaste trak¬ 
terna af Småland”*), gåfvo endast ringa upplysning, 
enär Zetteestedt enligt egen uppgift ej varit i till¬ 
fälle att upphämta torfprof från större djup än 1 fot 
under mossens yta. 
Det har därför varit för mig af mycket intresse 
att få undersöka de Sphagnumprof, hvilka licentiaten 
C. J. Johanson upphämtat från ett par sydsvenska 
torfmossar och stält till mitt förfogande. De äro till 
antalet 11. Tio af dem hafva i Augusti 1887 blif- 
vit upptagna med torfborr i den nära 1 mil söder 
om Vexjö belägna Foglamossen i Tegnaby socken af 
Småland på fem eller sex olika ställen och från ett 
djup af 5—IGjffot. Det elfte profvet härstammar från 
Vintermossen vid Stora Ettarp i Enslöfs socken af 
Halland, h var es t det i Juli 1887 tagits på 6 fots 
djup i en graf i mossen. I alla profven ligga Sphag- 
numsmulorna förvarade i sprit. 
Bland de Sphagnumarter, hvilka nu för tiden i 
största individmängd täcka våra mossar, intages utan 
all fråga främsta platsen af S. nemoreum Scopoli (syn. 
S. acuti/olium auct.) och S. cuspidatum G. F. Hoff¬ 
mann s. lat., den förra älskande torrare ställen, den 
senare, i synnerhet dess underart Jaxifolium (C. Mül¬ 
ler), de vattenrika, såsom vattenfylda hålor och diken. 
Näst dessa komma i individmängd de till arten endast 
KoSvenska Vetenskaps-akadeiniens handlingar, B, 
(i^ N;o 2. Se sid. 15—16 och 35—36! 
