127 
f) Leptomet är starkast utveokladt hos formen 
2) , hvilket antagligen står i samband med de tätt 
sittande och sålunda rikligare näring fordrande fruk¬ 
terna. För öfrigt är det i allmänhet kraftigast hos 
de nedliggande solformerna, svagast hos formen 5) 
jämte 3). 
g) Xylemet har största tjockleken hos formen 
3) . Därnäst komma de nedliggande solformerna, sma¬ 
last är det hos 7). Den större utvecklingen hos 3) 
står säkerligen i samband med dess växtsätt ; xylem¬ 
ringen tjenar här jämte baststrängarna såsom skydd 
mot böjning. Den äfven vanligen fullkomligt uppräta 
formen 5) har i ersättning härför, utom stödet af den 
omgifvande vegetationen, mycket turgescenta väfnader. 
Den hos de nedliggande solformerna fortfarande täm¬ 
ligen starka xylemringen spelar här ingen mekanisk 
roll, utan är väl företrädesvis vattenledande. Kärlens 
antal är störst hos formen 1) (på ett tvärsnitt räk¬ 
nades 216), sparsammast äro de hos skugg- och fukt- 
formerna (87 , och 84 hos resp. former 5) och 7)). 
Hos formen 2) äro de visserligen tämligen fa (110), 
men i betraktande af tvärsnittets ringa storlek komma 
de dock att uppträda i relativt lika stort antal som 
hos den långgr eniga formen. Kärlens lumina äro 
störst hos 1). Detta tillika med deras stora antal, 
står i samband med den snabba vattenledning, som 
de betydligt långa grenarna göra anspråk på hos denna 
form. De öfriga äro i detta afseende föga olika. De 
öfriga vedelementen (libriformet och vedparenkymet) 
ha minsta lumina hos formen 3), som tillika har tjoc¬ 
kaste väggarna. Något, ehuru obetydligt större lumina 
ha formerna 2) och 6); ännu större har 1), allra 
största lumina ha 5) och 7). Detta står säkerligen,- 
åtminstone delvis, i sammanhang med de olika an¬ 
språken på vattenledning. Vedparenkymet innehåller 
stärkelse företrädesvis hos solformerna. 
