130 
denna växt. Jag har der vid funnit, att åtskilliga 
uppgifter om densamma böra korrigeras, samt att ett 
och annat kan tilläggas, som ej torde vara aldeles 
utan betydelse för kännedomen om denna växt och 
dess plats i 'systemet. 
Redan 1862 blef jag i tillfälle att insamla denna 
utan tvifvel vår horas täckaste växt på en af de lo¬ 
kaler i vårt land, der den, så vidt jag känner, ymni¬ 
gast har uppträdt, nemligen vid Långviken nära Piteå. 
Under de 10 följande åren återsåg jag den ■ nästan 
årligen och fastade redan då min uppmärksamhet vid 
några små korallika bihang, som ganska ofta — dock 
ej alltid — åtföljde de äldre knölarne, då de upp- 
togos från marken. Då jag ej funnit dessa bildnin¬ 
gar omnämda af någon föregående författare vill jag 
här närmare redogöra för deras ut¬ 
seende. Vidstående figur a visar en 
afbildning af ett medelstort dylikt 
koralliknande bihang (nat. stork). 
Grenarna äro vanligen utbredda i 
ett plan ; någon gång täckes en gren¬ 
spets af en annan. Spetsarne äro 
afrundade med en liten långsträckt 
intryckning, såsom af fig. c synes. 
Denna intiyckning är vinkelrät mot den insänkning, 
som uppstår vid en förgrening. Sällan är en gren¬ 
spets konisk (fig. b); huruvida en sådan spets är an¬ 
laget till ett blad- och blombärande individ, såsom 
hos CoralJorhiza^ vågar jag ej afgöra med det mate¬ 
rial, som för närvarande står mig till buds. Nära 
de afrundade spetsarne kunna ofta iakttagas 1 à 2 myc¬ 
ket små (omkr. 0,5 m.m. långa) böjda, koniska krop¬ 
par (se fig. c, först. 3 ggr.), lågblad, med bladställ¬ 
ningen Va* Det koralliknande bihanget är alltså ett 
rhizom, hvars grenar i följd af bladställningen V 2 
blifva utbredda i ett plan. 
h 
