143 
De jemförande undersökningar, jag utf(3rde på 
mitt rikliga material af de nu omtalade formerna, 
öfvertygade mig än mera om den nära slägtskapen 
mellan S. parniihts ocli E. aciadaris samt om vansk¬ 
ligheten att i vissa fall skilja mellan dem. Det bästa 
medlet att härvid skydda sig mot misstag torde också 
enligt min tanke vara att för det första ställa dessa 
båda arter så nära hvarandra, som af deras för vand t- 
skap betingas, och för det andra bättre framhålla den 
nämda mellanformen såsom en egen varietet, hvaraf 
den för visso är väl för tjent. Att man härvid af- 
gjordt bör frångå den hos oss eljest brukliga utbryt¬ 
ningen af EleocJiaris som eget slägte, torde icke be- 
höfva någon annan motivering än en hänvisning till 
de nu afhandlade båda arternas hopställning här ne¬ 
dan. Den genomgående öfverensstämmelse i nära nog 
alla delar, särskildt i de vegetativa organens yttre 
byggnad, som en sådan jemförelse ådagalägger, utgör 
nämligen ett tillräckligt talande vittnesbörd för den 
blott underordnade betydelsen af den karakter, som 
här ensam lagts till grund för en slägtåtskilnad. 
Detta särskildt som någon häremot svarande närmare 
affinitet mellan E. acicularis och de öfriga EJeocliaris- 
arterna å ena sidan eller S. parvidiis och de enaxiga 
/Sc?rj;?<.9-arterna å den andra ingalunda låter sig påvi¬ 
sas. Deremot gruppera sig alla dessa arter särdeles 
naturligt till en underafdelning Monostacliyi Fr. af 
slägtet Scirpus^ taget i dess ursprungliga omfattning, 
hvarvid vi till en underafdelning af lägre rang föra: 
Scirpus acicularis L. sp. pl. pag. 48. Rotstock 
trådfin, upprät med korta leder, försedda med genom¬ 
skinliga öppna slidor, som på sin baksida bära antin¬ 
gen ett ensamt strå eller derjemte en från dettas för¬ 
sta axill utgången gren^); denna i sin ordning än 
*) Att nämligen förgreningen här är monopodial och 
stråna eller grenarne alltså, ehuru framträdande på slidornas 
