144 
hopdragen och lik moderaxeln, än förlängd till en tråd¬ 
fin sparsamt stråbärande ntlöpare. Dessa grenar 
0 fvervintrande^ följ. år grenande sig på nytt och deri- 
genom alstrande täta sammanhängande mattor. Strån 
3 —10 cm höga, raJ^a^ fina och horstJiJm, fasta och 
ogenomsldnliga] hantiga med oftast fyra långsgående 
fåror^ vid basen mer eller mindre rödahtiga och bä¬ 
rande två slntna bladlösa slidor, af hvilka den öfre, 
längre, oftast är rödaktig, halft örtartad och fast, 
upptill vidgad och med tydtig snedskuren m 3 aining. 
Ax ensamt, 2—5 mm. långt, 4—11-blommigt, hoptryckt 
äggformigt, spetsigt, slutligen mörht hrnnt. Skärmfjäll 
i två rader, likformiga, trubbade, hruna med blekare 
medelnerv och smal hvit hinnkant; det nedersta ej 
längre men helt omfattande. Kalkborst inga eller 
2—4 mycket korta och lätt affall ande, bakåtriktadt 
håriga. Ståndare 3. Märken 3. Stiftets q var sittande 
del liten, smalt äggfor mig, grönaktig, vid basen hop- 
snörd. Nöt afiång, omvändt äggformig, trind, med 
8—10 längdåsar och talrika fina tvärrihhor mellan 
dessa, hvitaktig. 
Förek. allmänt på sandiga eller dyiga ställen invid 
vatten, såsom vid stränder af åar och sjöar, i di¬ 
ken etc. 
ß submersa nov. var. Strån af vexlande längd, 
oftast ganska korta och gr of va, rent gröna med hvit¬ 
aktig nedre del, trinda utan längdfåror, genomskinliga 
med tydligt urskiljbara inre längd- och tvärväggar, 
ofvan vattnet hojfallande. Stråets öfverhudsceller lång¬ 
sträckta och smala med raka, ej vågiga mellanväggar; 
yttre sida^ egentligen äro att anse som axillära bildningar, 
tyckes mig af flere skäl vara antagligare än den åsigt, som 
vill tyda dessa växters förgrening såsom sympodial. Då 
emellertid utförligare undersökningar på lefvande material af 
dessa och en mängd andra analoga arter erfordras för lös¬ 
ningen af denna fråga^ lemnar jag den nu åsido till ett 
kommande tillfälle. 
