146 
eller blekbrim hinnkant : de två nedre länffst men 
kortare än halfva axet. Kalkborst 6, qvarsittande^ 
olika långa, öfvernående nöten, bakåtriktadt håriga. 
Ståndare 3. Märken 3. Stiftets qvarsittande del spet¬ 
sig med likformigt vidgad, bas. Nöt omvändt äggfor- 
mig, treliantig^ slät och glänsande, grågid. 
Förek. på dybotten i grunda, lugna hafsvikar, 
oftast nedsänkt under vattnet. Hittills i Sverige ob¬ 
serverad: i Skanörs och Falsterbos instängda saltvat- 
tenslaguner, i Foteviken 11. st., mellan Malmö och 
Arlöf; trol. dock llerestädes utmed kusterna. — De 
af Feies i Herb. norm. X, 68 utdelade ex. äro ej 
svenska utan danska. 
Någon vidare utläggning af de två i fråga va¬ 
rande arternas likheter och olikheter torde efter denna 
parallel icke vara nödig. Vi se, att på samma gång 
de af gammalt som osvikliga ansedda karaktererna på 
stråets form i tvärsnitt och genomskinlighet, dess 
slidor och färg vid basen genom den här lemnade 
utredningen af den så ofta felbestämda nedsänkta söt- 
vattensformen blifvit ohållbara, det också befunnits 
nödigt att uppsöka andra nya kännetecken. Att de 
enda, för alla fall brukbara, sådana ej stått att hemta 
annat än från finare strukturförhållanden hos stråets och 
slidornas cellväfnader, bevisar tydligast, hur intim slägt- 
skapen mellan de båda arterna i sjelfva verket är. 
Äfven några goda habituela skiljemärken hafva visser¬ 
ligen anförts, men de kunna i regeln tillämpas endast 
på lefvande material. Det bästa af dessa är kanske 
den likhet med en svag Isoetes laciistris, som S. 
parvtdus erhåller genom sina mot spetsen utåtböjda 
brungröna strån. 
Slidornas antal hos dessa arter, hvilket i hororna 
angifves mycket olika, har jag lyckats konstatera en¬ 
dast genom användande af färgämnen, t. ex. metjd- 
blått. 
Till sist må ännu blott tilläggas, 
att S. pavvidvs 
