159 
ning af postflorationens omfång torde icke en gång 
Lindman önska, enär hans arbete alls icke sysselsätter 
sig med fructificationen. Hans fel är sålunda rent af 
formelt och således af en art, som skulle varit ofar¬ 
lig, om det ej gällt bestämningen af hans afhandlings 
fundamentalbegrepp och om icke detta begrepp, såsom 
for vår botaniska liter atur nästan nytt, hade varit i 
behof af en exact definition. 
Det är Lindmans mening att i sin afhandling be¬ 
visa, att fruktämnets skydd är postflorationens hufvud- 
uppgift. Men något bevis lemnas icke. Ty om man, 
då en biologisk företeelse i växtverlden skall till sitt 
ändamål förklaras, finner, att företeelsen har flere, icke 
ett, ändamål och om man bland dessa vill framhålla 
ett såsom hufvudändamål, de öfriga såsom bi-ändamål, 
så torde ett sådant framhållande icke vara berättigadt 
förr, än man på experimentel väg ådagalagt, att så 
är förhållandet. Nu har Lindman icke försökt ett 
enda experiment, icke ens i fråga satt möjligheten af 
att de af honom anförda biändamålen kunna vara post- 
horationens hufvudändamål och i följd deraf icke hel¬ 
ler granskat sina observationer med hänsyn till denna 
fråga. I stället för att vid hvarje af de enskilda 
blommor, hvilka han undersökt, noga pröfva, om post- 
horationsföreteelserna ensamt afse fruktämnets skyd¬ 
dande eller ensamt något af biändamålen (t. ex. be¬ 
redande af plats åt obefruktade blommor eller de be¬ 
fruktades döljande) eller flere af dessa senare eller 
samtidigt både hufvud- och biändamål, antager han 
à priori, att endast det af honom erkända hufvudän- 
damålet afses och tyckes förbise, att detta antagande 
först då är berättigadt, när han till pröfning upptagit 
och vederlagt de öfrigas möjlighet. 
Då sålunda i Lindmans afhandling ej någon upp¬ 
märksamhet egnats åt den experimentela sidan af post- 
fiorationen och då det syntes mig ej vara omöjligt, 
att en experimentel behandling af ämnet skulle fram- 
