160 
kalla en annan åsigt om postûorationens hufvndända- 
mål, beslöt jag sistlidne sömmar att egna mig deråt. 
Men innan jag går till redogörelsen för dessa 
försök och jemförelsen mellan Lindmans och mina re¬ 
sultat, vill jag här med några ord belysa de omstän¬ 
digheter, på hvilka L. stöder sitt antagande om post- 
hora tionens hufvuduppgift. Dessa äro fem och återfinnas 
i hans arbete pag. 60. 
Den första omständigheten är blommans genom 
postfiorationen framkallade oansenlighet. Nåväl, kan 
den icke och bör den icke förklaras ur naturens om¬ 
sorg om insekterna, hvilka, om obefruktade och be¬ 
fruktade blommor vore lika, skulle på de senare utan 
nytta förstöra tid och krafter, afsedda för de förra? 
Den andra är den genom postfiorationen fram¬ 
kallade skyddande ställning, som hyllet intager till 
fruktämnet. Huru berättigadt det än är att framhålla 
detta, måste det dock vara klart för hvar och en, att 
här blott omnämnes ett enskildt fall af den nyss nämnda 
lagen om sträfvandet efter blommans postfiorala oan¬ 
senlighet. I fall ett urblekt eller skrumpet hylle läg- 
ges i veck eller svepes omkring ett fruktämne, måste 
ju i och med detsamma blomman blifva oansenligare, 
hvarför omständigheten N:o 2 står eller faller med 
N:o 1. 
Den tredje är den genom blomskaftets postfiorala 
rörelser anskaffade ”betryggade platsen” åt fruktämnet. 
I alla de af L. anförda exemplen kali man med goda 
skäl i fråga sätta, om icke dessa rörelser afse att ge¬ 
nom de befruktade blommornas undanskaffande bereda 
plats åt de i knoppning eller blomning stadda. 
Den fjerde omständigheten träffar lika mycket 
biändamålen som hufvudändamålet och bevisar derför 
intet. 
För den femte eller postfiorationens uteblifvande 
i händelse af fruktämnets förstörande eller sterilitet 
har L. icke anfört några faktiska stöd. Emot den- 
