168 
enda af blommorna ocb dessa två hunno aldrig längre 
än till halfmognad. Alla de öfriga blommorna blefvo 
helt och hållet obefruktade, hvilket tyckes vara ka¬ 
rakteristiskt för omgifningarne kring Myrnäs ! R. 
saxatilis fans nemligen der i tusentals exemplar, men 
jag såg intet fullt moget stenbär. Troligen berodde 
detta på olämplig jordmån — denna arts blommor 
kunna ju i brist på insekthjelp spontant befrukta sig 
sjelfva — ty på Va mils afstånd, der jorden hvilar på 
kalk, satte den allmänt frukt. 
Geum rivale (L. pag. 28). 
Af denna art undersöktes flere stånd; i tre hän¬ 
seenden syntes andra förhållanden, än de af L. upp- 
gifna, råda. För att åskådliggöra afvikelserna vill 
jag här beskrifva ett exemplar, som hade den fördelen 
att visa dem alla tre samlade. Det egde (^V) tre 
blommor, nemligen en knopp, som mycket rigtigt på 
böjdt skaft hängde nästan lodrätt ner, en efterblomma 
(a) som fullständigt rest sig upp och en blomma (b) 
som höll på att resa sig och den dagen med i nästan 
rät vinkel böjdt skaft intog en horizontal ställning. 
I denna blomma (b) kunde man enligt L. vänta, ”att 
fruktspröten börjat visa sig”, men så var ingalunda 
fallet, ty märhena stodo 2—S m.m. lägre än foderfli- 
karne. För att närmare karakterisera blommans ut¬ 
vecklingsstadium vill jag nämna, att pollen redan 
blifvit fördt till märkena, att ståndarne på kronfästets 
uppåtvända och sålunda mest belysta halfcirkel voro 
förlängda till jemnhöjd med märkena och hade öppnat 
sina knappar, att de öfriga ståndarne voro betydligt 
lägre än märkena och hade sina knappar inåtböjda 
oöppnade samt att foderflikarne ännu icke hade börjat 
att böja sig inåt. Blomman a, som satt på upprätt 
skaft, borde enligt L. vara färdig med frukternas sprid¬ 
ning och hafva kronbladen persisterande. Icke heller 
