170 
men fann att 72 af dem hade ståndare qvarsittande 
och delvis äfven pollenförande, och att endast 8 hade 
ståndarne affallna eller tömda. Somliga af dessa voro 
synbarligen L början af sin blomning, ty knapparne 
voro slutna och gula, märkena lifligt gulgröna. I en 
dylik blomma afskar jag 5 af de mest utvecklade mär¬ 
kena och lade dem under mikroskopet, hvarvid iakt¬ 
togs, att två voro helt och hållet obefruktade och de tre 
öfriga tillsammans endast behäftade med 4 pollenkorn. 
Enligt min mening är det af L. af bildade kalkläget 
icke ett uteslutande postflor al t förhållande, utan det 
inträder för att under hlonmingen skydda mot såväl 
regn som mot starkt solsken. I det postflorala, efter 
fecundationen och ståndarfällningen följande, blomläget 
äro — enligt mina observationer — kalkbladen icke 
utspända som en paraply, utan bilda en vida trängre, 
ofta nästan cylindrisk kupa. 
Batracliium (L. pag. 33). 
L. anser, att blomskaftets böjning efter befrukt¬ 
ningen afser att bereda en skyddad plats åt fruktäm¬ 
net under dess mogningsperiod. Emot denna teori 
vågar jag göra dels det inkastet, att farorna för en 
på vattenytan lefvande växts frukter med all säkerhet 
komma oftare från vattnets än från luftens djur, dels 
det, att de amfibiska Batrachierna göra samma post¬ 
florala rörelser, då de växa på land som i vatten. 
Det t. ex. för Batr. paucistamineum betecknande frukt¬ 
skaft-läget har jag iakttagit lika väl, då jag träffat 
denna art på en fullt uttorkad pöl-botten (Öland, Mölls- 
torp) som på fotsdjupt vatten (Skåne, Lomma). . Så 
ock Batr. hederaceum, hvilken i Halland än träffas 
på 1—3 fots djupt källvatten, än på den sandiga hafs- 
stranden, men öfverallt, huru den än varierar till form . 
och storlek, dock alltid har fruktskaftens läge con¬ 
stant. Det skydd, som genom dessa rörelser kan an- 
