173 
dessa voro normalt utbildade. Här har således frukt¬ 
mognaden försiggått utan fodrets postilorala skydd. 
Hå Silenaceerna med sitt sambladiga foder syntes mig 
vara sjrunerligen lämpliga för experiment i ofvan an¬ 
tydda riktning, afskar jag foder äfven på de två sven¬ 
ska arterna af slägtet 
Melandrium (L. pag. 38). 
I postfloralt hänseende förhålla sig M. pratense 
och M. silvestre helt olika, hvilket man ej kunde tro, 
då L. om hela slägtet Melandrium fäller ett gemen¬ 
samt omdöme, så lydande: ”hos Melandrium Roehl 
flyta kronbladen sönder i hög grad, i synnerhet i hon¬ 
blomman, och likaså stiften”. Detta gäller dock, en¬ 
ligt min mening, endast den ena arten, M. pratense, 
hos hvilken petala omedelbart effcer vissnandet blifva 
något köttiga, hvarvid dock bör märkas, att detta 
förhållande i d-blommorna ej är så skarpt markeradt 
som i 9. Icke heller foder flikarne , hvilka hos $ i post¬ 
floralt tillstånd blifva inböjda, synas i cf förhålla sig 
constant på samma sätt, utan variera, så att de än 
helt hastigt vissna, än länge bibehålla sitt flor ala läge, 
än åter blifva köttigt klibbiga. Den andra artens 
(M. silvestre) 6 och ? hafva, i de fall jag observerat, 
efter befruktningen förhållit sig på samma sätt. Petala 
skrumpna och tilltäppa fodrets öppning i vissnadt till¬ 
stånd, men utan att flyta samman eller hlifva Mttiya. 
Äfven i två andra postflorationshänseenden råder en 
viss olikhet mellan dessa arter. Hos den förra (M. 
pratense) gå kronbladens klor sönder och deras hop- 
klibbade skifvor skjutas af det svällande fruktämnet 
upp i foderbrämets mynning, hvarjemte blombotten 
höjer sig högst betydligt efter skedd befruktning; hos 
M. silvestre brista icke kronbladens skaft, deras skif¬ 
vor kunna således icke heller skjutas upp af det väx¬ 
ande fruktämnet, icke heller iakttages en sådan liflig 
Bot. Notis, 1888. 12 
