275 
Jag har genom de anförda definitionerna förlagt 
hlomningens sint till ”frömjölets aflägsnande och frö¬ 
ämnenas befruktning,” samt låtit postfloration vara 
blommans förhållande efter blomningen. Hvad den 
förra satsen angår, så har jag längesedan tänkt mig 
nödvändigheten af att orden ”fröämnenas befruktning” 
utbytas mot ”märkenas vissnande”; ty pistillernas blom¬ 
ning består för [den makroskopiska] iakttagelsen uti 
märkenas friskhet och receptivitet, och å en annan 
sida ges det fall, då fröämnena ej ens finnas anlagda 
vid tiden för pollinationen och märkenas skrumpnande. 
Särhållandet af pollination och befruktning är väl nu 
så allmänt i bruk inom botaniken, att jag förvånar 
mig öfver att ej N. sjelf gjort denna förändring i mitt 
förra uttryck. — Hvad angår den andra definitionen, 
så får enligt H. ”postdorationens begrepp ej omfatta 
pistillerna”, ty deri skulle äfven komma att ingå 
”fruktanlagets utveckling till frukt” etc. etc. och ”post- 
dorationen omfatta äfven fruktsättning, fröredning och 
fröspridning.” Härpå behöfver blott svaras, 
att då naturen sjelf ej uppdragit skarpa gränser mellan 
fruktämne, mognande fruktanlag och fullmogen frukt, 
så få vi dnna oss deri, men detta hindrar oss ej att 
se, huru biologiskt olika dessa tre stadier är o ; hos 
otaliga växtformer förhåller sig ”efterblomman” helt 
olika mot å ena sidan blomman, å andra sidan frukten. 
Skiljer jag ej postdorationen från fruktmognaden, så 
behöfver jag ej heller skilja den från blomningen. 
Låt gerna postdorationen omfatta ”fruktanlagets ut¬ 
veckling till frukt”; fruktmognaden förblir dock en 
företeelse, som ej är svår att särhålla. En jemförelse : 
groningen är växtämnets vidare utveckling till planta. 
Att säga när groningen slutar med en för alla fall 
gällande regel, torde vara omöjligt, och ändå har 
ingen befarat, att groningen skall ”sluka begrepp”, 
som ej höra dit. 
