280 
ord, sid. 160, att jag icJce anfört några exempel, äro 
alltså oriktiga. 
Här må också nämnas N:s argumentation angå¬ 
ende Batrachium: han anser, att blomskaftets rörelse 
efter befruktningen ej afser att bereda åt fruktämnet 
en skyddad plats, emedan ”de amfibiska Batrachierna 
göra samma postfLorala rörelser på land som i vatten”. 
Men enhvar vet, atfc Batrachierna på land växa på 
fuktig jord, på dy o. s. v. Om växten trycker sina 
fruktanlag mot ett sådant underlag, så är detta ett 
skyddsmedel mot förtorkning, som i någon mån er¬ 
sätter det mera fullkomliga skyddet under vattenytan. 
På samma sätt gör Potamogeton marina, då den blifvit 
satt på det torra : dess ax nedborra sig i den fuktiga 
sanden. Hvad sl. Batrachium f. ö. angår, så har 
det obestridligen sitt rätta element i vattnet, deri 
dessa växter kunna lefva nedsänkta. Yid ett tillfälligt 
ombyte af element kan det ingalunda öfverraska om 
växten går till väga som vanligt. Ja, ej ens om 
växten h. o. h. upphörde att lefva i vatten och blefve 
en ren land växt kunde vi vänta, att alla reminiscenser 
från det förgångna, nedsänkta lefnadssättet skulle 
försvinna. 
Jag slutar härmed mina anmärkningar. Största 
delen af lektor Neumans anteckningar behöfva ej 
några kommentarier, enär deras oriktighet eller obe- 
höflighet ligger i öppen dag. Jag kan ej annat än 
till 'sist försäkra, att jag i lektor Neumans uppsats ej 
funnit något nytt uppslag i eller något enda vigtigt 
bidrag till frågan om postflorationen och dess bety¬ 
delse. 
Stockholm i Oktober 1888. 
C. A. M. Lindman. 
