3* *S.nte€hninguw* titt Öiatnds Flora sommaren 1.853 
af C. A. IVeisterlund. 
Sedan de i dessa Notisers Juni- och Juli-häften in¬ 
förda »Anteckningar till Olands Flora» i början af detta 
är sammanskrefvos, har jag varit i större tillfälle än un¬ 
der någon annan sommar att egna mig åt undersökandet 
af Calmartraktens och Olands Floror. Med undantaff af 
Ivenne särskilda resor till Oland (den ena ensam och den 
andra i sällskap med Filos. Kand Fr. Areschoug), hvar— 
under jag hvarje gång genomvandrade södra och medler- 
sta delarne af ön, har jag hufvudsakligen studerat den 
förra. Båda dessa ställen hafva ock varit synnerligen tack¬ 
samma, huru undersökta de än troddes vara, och der- 
igenom hafva åtskilliga förändringar i mina »anteckningar» 
uppkommit, hvilka jag går att här anföra tillika med det 
nya för dem, som denna sommars undersökningar lemnat. 
På Ölands veslra landtborgs-sänkning visar sig ett 
intressant förhållande i afseende på den vexlande frodig¬ 
heten hos vegetationen derstädes. Det är s. k. källsvall 
eller källådror, som bestämma denna omvexling. Man an¬ 
märker trenne sådana källsvall, del ena öfver det andra, 
hvilka tydligast visa sig i den brådstupande blottade klip¬ 
pan af L. Vickleby berg, der de framträda i dagen i käl¬ 
lor och bäckrännilar. Närmare Thorslunda, hvaresl landt- 
borgen, betäckt af uppslammad sand, sänker sig i en jemn 
sluttning, der blir detta förhållande väl otydligare, men är 
dock ganska märkbart. Svallen följa sä att nära åsens 
spets börjar det första^ som går i en nästan lika höjd 
långs hela åsen. Här på sjelfva backsluttningen växer 
Eriophorum vaginatum ymnigt m. fl. kärrväxter. Efter 
ett litet mellanrum kommer längre ned det andra svallet, 
och vid sluttningens slut det tredje. Vid alla dessa svall 
är alltid vegetationen särdeles frodig i anseende till den 
ständiga fuktigheten, men mycket magrare emellan dem. 
Det besynnerligaste förhållandet härvid är alt från åsens 
spets till och med de trenne svallens slut är sand (mer 
eller mindre uppblandad med mylla] jordens beståndsdel, 
men nedom dem är lera den rådande jordmånen ända 
