2 
bildningar. Bland af Zukal studerade arter har jag 
undersökt Vemicaria calciseda DO., riipestris Schead., 
muralis Ach. och nigrescens Pers. 
Verrucaria calciseda DC. På exemplar från got¬ 
ländsk silurkalk *) visa sig sfäroidceller alltid vara 
för handen i största antal och med stor omvexling i 
form och utbildning. Hyferna är o här som hos de 
flesta Verrucaria-SuictQT temligen korta. I öfre delen 
af thallus äro de normalt utbildade, men redan i 
gonidialzonen och sedan mer i de underliggande par¬ 
tierna blifva de tjocka och rika på oljereservoirer, 
hvilka förekomma dels i form af interkalära uppsväll- 
ningar dels af skaftade, laterala sfäroid-celler med en 
diameter af ända till 14 à 16 Sin uppblåsta 
form bibehålla alltid utbugtningarne, äfven om de 
äro helt och hållet länsade på olja. De interkalära 
uppsvällningarne sitta ofta perlbandslikt ordnade på 
samma hyf. 
Exemplar från Vestergötland, också på kalk, egde 
mera sparsamt utbildade sfäroidceller. 
På ett exemplar af F. calciseda från Vestmanland 
på ur kalk lyckades jag ej upptäcka några. 
Verrucaria rupestris Schead. 
Ex. från Grotlands silurkalk egde sparsamma 
sfäroidceller bland de korta och tjocka hyferna. 
Ex. från Dovre på urkalk saknade sfäroidceller. 
Tjocka, oljeförande hyfer funnos dock rikligt. 
Verrucaria muralis Ach. På ex. tagna i Novem¬ 
ber på kalkrappning i Upsala botaniska trädgård voro 
de ganska talrikt förekommande sfäroidcellerna i all¬ 
mänhet oljetomma. I några tycktes olja vara under 
bildning. 
I exemplar på murbruk från Upsala slottsbacke 
och på lerskiffer från Vestergötland saknades de nästan 
helt och hållet. 
t 
*) För att befria lafven från kalken har jag användt konc. 
ättiksyra. 
