3 
Verrucaria nigrescens Pees, på ur kalk från Vest- 
manland saknade sfär oid celler. 
Reservnaringsbeliållare kafva af Zukal endast an¬ 
träffats hos på kalk växande arter af slägtena Verru¬ 
caria ^ Hymenelia och Fetr actis. Jag har emellertid 
hos ett par andra slägten och hos några af Zukal 
ej undersökta m-arter, äfven från annat sub¬ 
strat än kalk, funnit ifrågavarande bildningar. 
Verrucaria faveolata Mass. Ex. på murbruk (Ve- 
stergötland, Asaka) egde sparsamma sfäroidceller. Så¬ 
dana funnos också tydliga hos 
Verrucaria xoapillosa Ach. och 
Verrucaria immersa Hofem. båda från Kinnekulle 
på silurkalk, samt 
Verrucaria immersa från Öland på kalk. 
Verrucaria hijdrela Ach. På exemplar, tagna vid 
Lidköping på gneiss visa sig tydliga sfäroidceller. 
Detsamma var förhållandet med 
Verrucaria margacea Wnbg. på urherg (Vestergöt- 
land, Kållandsö). 
Thelidium decipiens (Hepp.) Keempelhubee (Grotland, 
Thörsburgen på urkalk). De rhizoidala hyferna voro 
tjocka och oljeförande. Här och der funnos äkta 
sfäroidceller med en diam. af 8—9 ju. 
Lecidea rupestris Ach. (Vestergötland, kalk) har 
interkalära uppsvällningar. 
Hedan förut har framhållits att sfäroidcellerna 
utgöra behållare för ett vid lafvens vidare utveckling 
behöhigt reservnäringsämne, en fet olja. Att denna i 
mån af behof förbrukas syns tydligt af de länsade 
celler, som ofta kunna iakttagas t. ex. som ofvan är 
nämndt hos Verrucaria calciseda och muralis. 
Intressant vore att få utred t, i hur pass stor 
skala dessa reservnäringsbehållare finnas utbredda hos 
lafvarne. De, som hittills visat' sig ega sådana, är o 
hufvudsakligen s. k. calci vora kalklafvar. Derjämte 
/ 
