5 
Den nerlniggna skogen, som har sin omedelbara 
fortsättning i närmaste omgifningen, var en af de 
för norra Dalsland typiska barrhlandskogarne. I dalen 
öfvergick denna tall- och gran-formation till ren 
egna-sj)liagnosa-ioYm'dX\(m (Hult), och på åsarne till en 
Tineta-cladinosa-îorm.dition (äfven denna beskrifven af 
Hult i ”Analytisk behandling af växtformationerna,” 
Helsingfors 1881). 
Barrhlandshogen har ungefär följande samman¬ 
sättning: 
Högskogsskiktet utgör es af tall och gran, ymniga. 
Lågskogsskiktet af gran riklig, tall spridd, samt en- 
* staka björkar. 
Snår skiktet af gran, tall och en spridda. Fält¬ 
skikten sammanflyta och utgöras hufvudsakligen af 
3IyrUllus nigra och Vaccinium vitis idœa. • Såsom 
spridda element ingå Lycopodium complanatum^ Fyrolæ^ 
Trientalis europœa^ Fieri s aquilina och Folystichum- 
formen (Hult). Bottenskiktet är en moss- eller laf- 
matta eller blandad moss- och lafmatta, mest Hyloco- 
mia^ Folytricha saint Cladina- och C/ac^oma-formerna 
(Hult) *). Om en så beskrifven barrblandskog utsat¬ 
tes för skogsbrand, skulle granen och t. o. m. tallen 
fullständigt utrotas. Den våldsamma branden förstör 
nämligen mosstäcket, och då granen fordrar mossa för 
att gro, är alltså dess framtid förstörd. I stället 
uppstår tät björkskog eller alskog. 
Efter en afverkning, sådan som det här är fråga 
om, inträda dock helt andra förhållanden. Genom 
^’kashugget” afbrännes blott fläcktals mosstäcket, och 
dessutom skonas en del äldre träd .för att tjena såsom 
fröträd. 
Fallet är också vanligen det, att det uppstår 
biandbarrskog igen. Åtminstone gäller detta för norra 
Dalslands och södra Värmlands skogsområde. Emel- 
*) Analyt, behandl, af växtformationerna kap. IV. 
