7 
rande i hallonsnårfor mationen, är olika på olika skogs¬ 
mark. 
Samtidigt med Fr agar ia ^ d. v. s. redan året efter 
afröjningen inkomma följande: 
strödda Veronica officinalis^ Cerastium vulgatum^ 
Ärenarm triner via^ Potentilla Tormentilla ^ Ajuga pyra¬ 
midalis ; 
tunnsådda gran- ock tallplantor samt groddplan¬ 
tor af björk; Senecio silvaticus^ Circium lanceolatum^ 
Fpilohium montanum ock angustifolium^ Spergula arven- 
sis ock vernalis^ Pteris aquilina^ Polygonum aviculare 
ock enstaka Geranium holiemicum. Bottenskikt saknas, 
men en stor del af de nu uppräknade arterna kafva 
krypande växtsätt ock bilda kärigenom ett slags fane- 
rogamt bottenskikt, ganska karaktäristiskt för ”fällena’’, 
i synnerket för de barbrända käckarne. 
De ofvan uppräknade örterna utgöra de sam¬ 
manflytande fältskikten till hallonsnårformationen, ock 
bilda dessutom denna formations första utvecklings¬ 
stadium. Under tredje ock fjerde sommaren utvecklar 
sig Pubiis idceus^ samtidigt kärmed inkomma några 
gräs samt Verbascum Thapsus^ PolysticJimn spinulosum 
ock Filix mas. Bland gräs, som inkommit, kunna 
nämnas Æra-arterna, Festuca ovina^ Nardus stricta 
jemte Carex pilulifera ock Oederi samt Lusida pilosa. 
Sedan hallonsnåren sålunda på fjerde året uppnått 
sin fullkomning, fortvara de med smärre förändringar 
några år bortåt. Under tiden kafva skogsplantorna 
växt ansenligt, ock kela små gransnår kafva bildats 
på de fuktigare lokalerna (fuktigketsgrad 5 4 6). Den 
formation som fortast utvecklar sig, tyckes alltså vara 
granmyrformationen (Abiegna-spliagnosa). Då hallon¬ 
snårformationen håller sig till torrare lokaler ock till 
bergsskrefvorna, intages der emot områdets midtelparti 
af en annan formation eller rättare koloni (Ansiedlung), 
som karaktäriseras af ymnigt förekommande Senecio 
silvaticus ock Pteris aquilina. 
