11 
IHR^^v**' .'■ 
nø^<' • ' 
wçr» i' " • • . 
I|* . ' . ' 
'tl - ■ ‘ 
för att genast inse, att de ändringar i klimatet, som 
betingat stubbarnes uppträdande i torfmassan — mos¬ 
sens omvandling till skog och åter dennas undergång 
i uppväxande Sphagna eller rent af i öppet, om också 
grundt vatten — måste hafva varit af ganska genom¬ 
gående art. 
Helt naturligt uppställer sig då den frågan, om 
ej dessa genomgripande förändringar på annat håll 
gjort sig märkbara i traktens naturförhållanden. 
På ett sådant förhållande, som jag tror bör tolkas 
ur ifrågavarande synpunkt, vill jag nu fästa upp¬ 
märksamheten . 
I södra Herikes skogssjöar hör det ej till säll¬ 
syntheterna att dels på öfversvämningsområdet, dels 
ganska långt ut i vattnet finna fiirii-stubJmr rotade. 
Som ett särdeles instruktivt exempel härpå lemnas i 
det följande en närmare skildring af förhållandena 
vid Axsjön i Lerbäcks socken. 
Axsjön ligger 150 meter öfver hafsytan — således 
ett stycke öfver den högsta marina gränsen i dessa 
trakter — i en vildmark, Påglamossen, som utgör es 
af Sphagnum-mossar i olika utvecklingsstadier, lig¬ 
gande i en småkuperad jökelgrus-terräng, som tidt 
och ofta sticker upp i barrskogsklädda ölika partier, 
och som på några punkter bildar den lilla sjöns för 
öfrigt af mossmark bestående stränder. Det under 
vårarne öfversvämmade strandbältet är som vid alla 
dessa skogssjöar ganska bredt, åtminstone der stran¬ 
den utgör es af grus, smalare eller nästan utplånadt, 
der mossen stöter intill, och bildas der af den lösa dy, 
hvar af hela sjöbottnen består. 
Denna stranddy var emellertid täckt af med sina 
rötter sammanväfda, rotfasta tallstubbar, som fortsatte 
en eller annan meter ut i vattnet nästan rundt kring 
sjön. 
Af stubbarne kvarstod egentligen blott så mycket, 
att rotgrenarne höllos samman. Dessa voro vanligen 
t 
