15 
För uppkomsten af detta stubbskikt i torfven 
kan man ej ger na tänka sig någon annan förklaring 
än efter Blytts teori. De obetydliga aflopp, som den 
vidsträckta Fåglamosseii eger, torde, äfven om de t. 
ex. genom någon häftig vårdöd blifvit betydligt 
ränsade eller utvidgade, ej i någon nämnvärd mån 
kunna dränera de fuktighet som en svamp kvar- 
hållande torfmassorna. En lång period med torrt, 
kontinentalt klimat borde dock småningom mer och 
mer torka ut mossen, huru vattenrik den än var, och 
sålunda befordra utvecklingen af allt mer och mer 
xerofila formationer, tills hela mossen var klädd med 
marskog eller ur denna utvecklad fullständig tallskog. 
Hela denna utveckling kan man nu i stor skala 
se i sina olika moment repeterad öfverallt på mossens 
nuvarande yta. Efter denna supponerade kontinentala 
period kom nämligen en insulär, hvars fuktiga klimat 
lät sump-sphagna växa öfver de af den stigande bot¬ 
tensyran bortdöende furorna och mossen sålunda ånyo 
antaga sin troligen äfven förut gunghy-artatade ka¬ 
rakter. Vi se denna tid för att taga ett exempel re¬ 
presenterad af torfven i profilen 5, Sphagnum nemore- 
um^s hufvudform med sparsamt inväfd Sph. palustre 
bildade den variant af sphagneta caricifera, som ännu 
är vanlig i traktens mossar. Men så kom vår tid 
med sitt relativt torra klimat. Det är den, som 
låtit starr mossen småningom öfver gå till en tufmosse, 
denna åter till ett sphagnetum myrtillosum, som se¬ 
dan utbildades till en tallmosse och så till en vanlig 
tallskog med sin Hy?ocomwm-matta, i hvilken dock 
Eriop)horum vaginatum^ Andromeda^ Myrtillus uliginosa^ 
Ledum och Empetrum ännu kvarstå som talande min¬ 
nen från formationens forna utvecklingsstadier. 
Med antagande af en sådan förhistoria för den 
Axsjön kransande mossen erhåller förekomsten af tall¬ 
stubbar på denna sjös botten en enkel tolkning. Det 
är samma kontinentala period, som låtit Axsjöns vat- 
