19 
öfversta torflagret representerade, subboreala perioden. 
Som en gifven följd deraf framgår: 
att de suhfossila stubbar^ som anstå på AxsjÖns 
botten^ härröra från den tid^ då den subboreala perioden 
med sitt hontinentala Mimat aflöstes af en ny period — 
den subatlantisha — med insulärt Tdimat. 
Samma Ursprung anser jag också de stubbar ega, 
som anträffas i andra af traktens skogssjöar, såvida 
ej särskilda dräneringsförhållanden kunna gifva en 
annan tydning. 
Helt säkert böra spår efter den vår tid närmast 
liggande torra perioden, för så vidt de visa sig i 
mindre sjöars sänkning, på flere båll inom Sverige 
finnas qvar. Limnologiska studier äro dock bos oss 
föga upptagna, b var för jag ej i litteraturen kunnat 
finna några notiser om stubbar på insjöars botten, 
eburu sådant nog ej är så sällsynt ocb kanske i 
många fall torde kunna tolkas genom ofvan gifna 
förklaring. 
En bitbörande uppgift föreligger dock i K. Y. 
ÏÏ. 1748 pag. 76. Der säges: ’’Herr vice Härads- 
böfdingen Hellant, bar förnummit af en Bonde i 
Ofvertorneå Socken ocb Njummis by, som ligger 28 
mil norr om Torneå, att under det de draga not uti 
de bögste insjöar eller träsk, som ligga på sjelfva 
fjällen, fastnar noten ofta uti tall- och fururötter, 
de der understundom följa upp med noten, ocb äro 
orutnade, samt ännu ganska feta, der likväl nu för 
tiden icke en enda furu växer på många mil derom¬ 
kring: flere Bönder ocb fiskare sannade detsamma.” 
Här skulle sålunda under en torr period skogsgränsen 
legat bögre än nu, bvarjemte, om rötterna verkligen 
befunno sig in si tu, hvilket ej tydligt framgår af den 
lemnade uppgiften, sjöarnes . vattenstånd skulle så 
sänkt sig, att träd kunde spira upp på den nyvunna 
terrängen, bvilka dock sedan åter dränktes af de 
under ett annat, insulärt klimatskede stigande sjöarne. 
