43 
tädet (”listvenitsa”) icke förekommer och veterligen 
aldrig förekommit vildt på klos ter öarna, men väl på 
fasta landet på dessas östra sida, derifrån äfven of- 
vannämda telningar importerats. Jag antager derför 
att Maximows uppgift hänför sig till kultiverade exem¬ 
plar och att lärkträdets gräns sålunda bör dragas 
öster om Solovetsk, erhållande derigenom en mera 
rak och naturlig sträckning än den i Köpfen ’s ofvan- 
nämda arbete eger. 
Men om också frågan om lärkträdets förekomst 
på Solovetsk kan anses afgjord har dermed icke det 
mera omfattande spörjsmålet funnit sin lösning, spörjs- 
målet om till hvilketdera området, det skandinaviska 
eller det nordryska, öar ne i växtgeograliskt hänseende 
böra räknas. Utan att kunna göra något mera vidt¬ 
gående inlägg härvidlag vill jag endast anföra några 
iakttagelser, som kunna anses innefatta en ej ovigtig 
fingervisning i detta afseende. 
Kuststräckan närmast i vester’ om Solovetsk i 
närheten af Kemjokis mynning kantas af en vidsträckt 
skärgård af otaliga holmar, klippor och skär. Ofver- 
allt är berggrunden här framme i dagen; blankslipade 
granithällar intaga en stor del af stranden, sluttande 
ned till den af styf lera bildade hafsbottnen, der 
Zoster a växer i vidsträckta ängsliknande mattor. Höga 
rundade klippor synas på afstånd. 
I den solovetska arkipelagen är landskapets prä¬ 
gel en helt annan. Grranitklippor synas ej mer; 
stranden bildas oföränderligen af sand eller grus, ofta 
låg och jemn, stundom i form af höga, nedrasande 
branter. Marken är visserligen kuperad, men slutt- 
ningarne äro i allmänhet långsträckta och jemförelse- 
vis obetydliga. Några högre åslika bildningar gå på 
stället under namn af berg (”gora”) och torde äfven 
för slättbebyggaren från Dvinamynningen eller det 
inre af Kyssland förefalla imponerande nog. Huruvida 
fast klyft här undantagsvis träder i dagen känner jag 
