71 
de öfriga synnerligen starkt. Hos den i skogen qvar- 
stående hälften, som besöktes i midten af Augusti, 
hade påtagligen äfven de senast framkomna blommorna 
haft mycket bleka kalkblad, hvarj ernte kapslar ne voro 
genomgående gråaktiga med grön anstiykning. 
2). En från stranden af Hingsjön medförd tufva 
af L. multiflora med mörkt bruna perigonblad och 
frukter delades i två portioner, innan den följande 
år skulle blomma. Den ena, som fick stå i sol, be¬ 
höll sig oförändrad ; den andra som stäldes i stark 
skugga, erhöll nästan hvita perigonblad samt grön¬ 
aktigt gråa kapslar. 
Denna L. multiflora (Ebrh.) Lej. f. pallescens 
(Hoppe) Koch eger — hvad man också kunde vänta 
— såväl i Skandinavien som i det öfriga Europa samma 
utbredning' som hufvudformen. 
L. pallescens (Wahlenbg.) Swartz [Fries Herb, 
norm. f. XV n. 67 (p. max. p.); Kerner F1. exs. 
austr.-hung. n. 1873 I a, II (I b p. p.)] är deremot 
en form, som företer en mängd mer eller mindre be¬ 
tydande afvikelser från L. multiflora. Dess habitus 
är mera sirlig, strået finare, axen mera talrika, ofta 
intill 20 eller flera, samt betydligt smärre men likväl 
mer rikblommiga, de nedre mycket ofta sammansatta, 
blommorna dubbelt mindre, kalkbladen halmgula till 
ljust gråbruna, sällan rent bruna, de yttre längre än 
de inre samt mer fint och långt tillspetsade än dessa, 
ståndarknapparne kortare eller åtminstone icke längre 
än strängarne, stiftet tydligt kortare än fruktämnet, 
kapseln gråaktigt, sällan mörkare brun, fröna märk¬ 
bart mindre. 
De flesta florister, inom hvilkas område denna 
form faller, anse den vara till arten skild från L. 
multiflora. Detta är t. ex. händelsen med Ascherson, 
Marsson, Fiek och G-arcke. Bland inhemska författare 
hafva Beürling (Luzul. Scand. consp. i Bot. not. 1853), 
I. E. Zetterstedt (på etiketter i de år 1854 utsända 
