122 
pratense, repens, hybridimi, agrarium montanum, La- 
tliynis xrratensis, Lotus corniculata. Vicia sepium o. 
Cracca samt Astragalus glycipliyllus, Anthyllis Vulnera¬ 
ria o. Aledicago lupulina. Karakteristiska för vissa 
ståndorter äro Cerefolium silvestre, Carum Carvi samt 
Alchemilla vulgaris, hvilka bilda rikliga bestånd. Dessa 
marker bafva ej länge varit använda till bete, utan 
tjänstgjort såsom slåtter ängar, ända till dess snårens 
raska utbredning lade hinder i vägen för skördens 
inhöstande, och ännn äro vissa partier inhägnade. 
Men ingen väsentlig skilnad har tills dato af betandet 
åstadkommits. Äfven bottenskiktets mossor äro de 
samma öfver allt, och utgöras hufvudsakligen af föl¬ 
jande arter: Hylocomium proliferum, parietinum, squar¬ 
rosum och triquetrum, JJypnum lutescen'c. o. Schwartsii. 
Ombergs vestra sida begränsas omedelbart af 
Vettern, och berget stupar än lodrät ned i sjön än 
sänker det sig terassformigt mot vattenytan. Men 
de branta partierna afbrytas af talrika bergsskrefvor 
med omvexlande vegetation. Synnerligen artrik flora 
förete de partier, hvilkas berggrund bildas af Visingsö- 
for mationens skiffrar, såsom vid Vestra Väggar m. 11. 
ställen. Granen bekläder i norr äfven sjösidans slutt¬ 
ningar, men vid Vestra Väggar hafva bibehållit 
sig liera af ekllorans löfträd, såsom lind, alm, lönn, 
oxel m. d. Papilionacéfloran företer också härstädes 
stora olikheter mot norra sluttningen. Här hafva vi 
hufvudsakligen Orohus-^ixtQv, Lathyrus silvestris. Vicia 
silvatica och p)isiformis samt Oxytropis qyilosa. 
Slätten nedanför Omberg är en af Östergötlands 
bördigaste trakter och följaktligen mycket uppodlad. 
De lokaler, der man har att söka papilionaceer äro 
skogsdungar, sanka marker samt vägkanter och dikes¬ 
renar. Förutom de för Borghamnssluttningarne an¬ 
tecknade arterna träffas nere på slätten Ononis hir¬ 
cina^ JSMilotus officinalis o. alba. 
