129 
ende mycket tidigt och förlorar sin saftighet efter 
fruktsättningen. 
De nu omnämda arterna äro att anse såsom mer 
eller mindre goda foderväxter och hafva i allmänhet 
en riklig bladmassa samt icke förträade skott. Ehuru 
mina undersökningar icke gjorts i agronomiskt syfte, 
kan jag dock ej underlåta att anmärka, det Vicia- 
och Za^7^yr^^5-arterna samt Lotus äro vida mera efter¬ 
sökta af kreaturen än Trifolium-d^Tterndb och Antliyllis. 
Hvad 0>’o5z^s-arterna beträffar, saknar jag om dem 
iakttagelser i denna riktning, men deras påfallande 
likhet med vissa Vïcm-arter äfvensom uppgifter från 
tillförlitligt håll *) gifva vid handen dessa växters 
foder duglighet. 
Återstå nu några arter, som så väl i habituelt 
hänseende som hvad utbredningen beträffar vidt skilja 
sig från de ofvan afhandlade. 
N. Astragalus glycijohyllus är af Dusén uppgifven för 
Vestra Väggar af mig blott anträffad vid Borghamn, 
dels på de nämda sandbankarne vid kalkbrotten, dels 
i törnsnårformationen ofvanför Borghamn. Denna 
storväxta, nästan busk artade papilionacé, tjmkes ej 
smaka kreaturen mycket väl; möjligen torde den kunna 
användas såsom hö, efter hvad G. Vidén m. h. upp- 
gifva. 
Ononis hircina förekommer på gräsbackar nere 
på slätten. 
Oxytropis pilosa blott anträffad vid Vestra Väggar. 
Der emot förekomma 
Melilotus officinalis och alha ganska allmänt nere 
på slättlandet, i synnerhet den förra, som träffas på 
alla dikesrenar. Den senare är inskränkt till ängarne 
omkring sjön Tåkern, och förekommer ymnigt vid Hån- 
gersudde (Källstads socken). På de ofruktbara mar¬ 
ker, som utefter Tåkern sträcka sig från Väfversunda 
*) Jmfr. Gust. Vidén, Om odling och skörd af i Sverige vildt 
växande mångåriga ärtväxter, Venersborg 1889. 
Bot’ Xotis. mo. 
9 
