138 
vall af grus med särdeles väl rundade liassel- till valnöt¬ 
stora stenar af idel siluriska bergarter. Dess utsträckning 
i n. och s. var omkring 50 och i ö. och v. 25 meter. 
Då tuffen mot sjön och bäcken var skarpt afsku- 
ren, har man .anledning att förmoda, att den åt dessa 
håll en gång egt större utsträckning, men blifvit af 
bäcken och af den vid en annan tidpunkt möjligen 
högre stående Storsjön delvis er oder ad. 
Lagret låg alldeles vågrätt, täckt af omkrig 1 
dm. mylla, hvars växtlighet lidit mycket, af att plat¬ 
sen begagnats till brädupplag. Närmast mot gruset, 
som i kontakten var skarpt kalkinkrusteradt, utgjor¬ 
des tuffen ofta af en spröd, några centimeter hög 
massa af förstenade bladmossor. Deröfver vidtog en 
temligen spröd, 80 cm. mäktig tuff, alldeles öfverfyld 
af växtlemningar. Dessa voro af samma beskaffenhet 
hela tuffmassan igenom och förekommo dels i aftryck, 
mest dock i egentliga försteningar. *) Följande kunde 
identifieras : 
Pinus silvestris: stammar; en stam mätte 13 cm. 
i diameter, dverggrenar; ett barr par 50 mm. långt, 
kottar; en mätte 40 X 25 mm.' 
Betula odorata: tydliga och vackra blad. 
” intermedia Thom: blad. 
Poptü'us tremula: ’’ 
Salix nigricans: ” 
” caprœa^ L. 
Vaccinium Vitis idœa: ” 
Peltigera canina (L.): en vacker och väl bibehål¬ 
len thallus-hik hittades i bottenlagrets mossskikt. 
Bladmossor. 
*) I de geologiska handböckerna talas nästan alltid om att 
växtresterna i kalktufF förekomma i enbart aftryck. Verkliga för¬ 
steningar och afgjutningar äro dock ej alls sällsynta ; här vid Fil- 
sta t. ex. äro de allmännare än aftrycken. För bladbestämningar 
har detta en viss betydelse, då nervaturen på ett blads öfver- och 
undersida derigenom kan komma att bevaras på respektive två sätt. 
