140 
sålunda finnas utdifferentierad redan vid en så afiägsen 
tid, att ännu rent glaciala former som Dryas och Sa¬ 
lix reticulata funnos kvar på Storsjöns nivå. 
Fyndet af Peltigera canina är anmärkningsvärdt, 
derför att lafyar så ytterst sällan bevaras i fossilt 
tillstånd. I svenska kalktufPer äro aldrig förut lem- 
ningar af lafvar funna. Den ifrågavarande artens nu¬ 
varande utbredning och allmänna förekomst i norra 
Europa och de arktiska trakterna gjorde det a priori 
antagligt, att den skulle ingå i den gamla norrländ¬ 
ska fiora, hvaraf kalktufiferna bevarat några lemnin- 
gar till våra dagar. 
Af de snäckor jag anträffat vid Näset och Filsta 
äro ej anmärkta: 
Pupa muscorum^ Succinea putris. 
Allt hvad man hittills vet om dessa Norrlands 
kalktufflager talar mycket för, eller åtminstone ej emot, 
att de bildats vid ungefär samma tid, och att denna 
tid geologiskt taladt varit betydligt begränsad. Först 
och främst tyckas de vara bildade innan granen invan¬ 
drat, då rester af detta Norrlands nu vigtigaste skogs¬ 
träd totalt saknas i dem alla. Vidare återfinnas på 
alla något så när undersökta lokaler samma karak¬ 
ters växter, framförallt tall och Betula odorata^ och ej 
på någon har man — åtminstone ännu — kunnat 
finna olikheter på skilda nivåer och delar af tuffen. 
På många ställen äro derj ernte bland dessa karakteri¬ 
stiska arter växtformer insprängda, hvilka vid denna 
tid tyckas ha varit ganska allmänna, men hvilkas undan¬ 
trängande inom ett skogbevuxet område alltid måste 
blifva en tidsfråga. 
Att klimatet vid tidpunkter för kalktuffens af- 
sättning ej kunde vara arktiskt faller naturligtvis af 
sig sjelf genom närvaron af t. ex. de rikliga tall- 
lemningarne. För att det varit kallare än det nuva¬ 
rande kunde t. ex. närvaron af Dryas och Salix reti¬ 
culata synas tala. Märkas bör dock härvidlag, att 
