I 
213 
stjelkarne, genom de mindre groft sågade bladen, des¬ 
sas oftast temligen trubbade tänder, de jemför else vis 
små stiplerna o. s. v. men visar samtidigt en öfvervä- 
gande invei’kan af P. erecta genom de till 70 X 3- 
fingrade, i blomställningen ej så hastigt eller starkt 
reducerade bladen, de fina blomskaften, de små foder- 
stiplerna, de i medeltal till c. 75 X 4-taliga blom¬ 
morna, den blott 12—16 mm breda kronan, de gan¬ 
ska fina ståndarsträngarne etc. — Också förete särskildt 
de skandinaviska formerna så betydande skiljaktigheter, 
oaktadt de i likhet med de öfriga måste anses såsom 
på det hela taget intermediära bildningar, att, om mah 
ej vore öfvertygad om deras egenskap af hybrider utaf 
samma arter, man ovilkorligen måste frestas att hålla 
dem för specifikt skilda typer. Äfven en noggrannare 
kännedom om deras uppträdande på lokalerna skulle 
snarare tala för än emot en sådan åsigt. Det rikhal¬ 
tiga material, som Hr Hugo Kajil åren 1882—86 in¬ 
samlat vid Hörsne på Gotland och som benäget stälts 
till mitt förfogandö, visar inga andra vexlingar än så¬ 
dana, som härröra af jordmånens beskaffenhet, ett mer 
eller mindre exponeradt läge, olika insamlingstid o. s. v. 
Den skånska formen, som jag sjelf kunnat närmare studera 
i naturen, förhåller sig på samma sätt. En sådan olik¬ 
formig kombinering af stamformernas karakterer får 
enligt experimentatorernas uppgifter anses ganska säll¬ 
synt hos hybrider af så pass differenta arter som P. 
ereeta och P. reptans. Huruvida den i detta fall betin¬ 
gas deraf, att den ena eller andra arten vid befrukt¬ 
ningen spelat rolen af fader eller moder, är väl — 
såsom i allmänhet — ' teniligen tvifvelaktigt men skall 
dock enligt min afsigt blifva föremål för undersökning. 
Om min tolkning af vissa förhållanden på den skån¬ 
ska lokalen är riktig, torde en redogörelse för hybri¬ 
dens uppträdande här ej 'vara alldeles utan intresse. 
Enligt hvad jag hittills funnit, förekotnmer P. ereeta 
X reptans här på 9, delvis temligen skilda, punkter inom 
v 
