226 
anses, då den, såsom förufc nämnts, åtminstone genom 
småbladens och stiplernas form samt de senares skaft¬ 
lika bas märkbart nog afviker från dem båda. Att 
den vidare måste betecknas såsom mest forvandt med 
P. erecta^ är obestridligt. Till denna närmar den sig 
afgjordt genom de till öfvervägande del 3-fingrade 
stjelkbladen och 4-taliga blommorna, i mindre grad 
äfven genom karpellernas storlek, småbladens skarpa 
och djupa sågning samt de öfversta skärmbladens stor¬ 
lek i förhållande till stiplerna. Deremot kan'den näp¬ 
peligen i något hänseende anses företrädesvis närma 
sig P.* re 2 )tans^ knappast ens genom alstringen af grodd- 
skott, eftersom denna egenskap är lika ntpreglad hos 
intermediära former af P. erecta X reptans. Genom pol¬ 
lenkornens storlek, hvilkas diameter uppgår till 30 ju, 
hos P. rep>tans deremot blott till 23 ju, öfverensstäm- 
mer den dessutom fullkomligt med P. erecta. 
De trenne hufvudtypernas ömsesidiga affinitets- 
förhållanden torde derför i hufvudsak riktigt återgif- 
vas af vidstående figur. 
P. procumbens 
Nu är bland de tre hybriderna P. erecta X V^o- 
cumhens först och främst den vida allmännaste. Det 
påståendet torde nästan kunna vågas, att den finnes 
på hvarje punkt, der stamarterna sedan någon tid vu¬ 
xit tillsamman, och då den dessutom på vidsträcktare 
lokaler eger en riklig förekomst, oaktadt den i van¬ 
liga fall icke förökas på vegetativ väg, och ej heller 
fröspridningen hos hithörande former tyckes vara sär- 
