251 
der den i Skandinavien uppträder finna vi, att i äldre 
och yngre arbeten ett ej ringa antal sådana anförts — 
och flera synas, såsom i det följande skall visas, vara 
förtjenta af en större uppmärksamhet, än den som hit¬ 
tills kommit dem till del. För lättare öfversigts skull 
må följande formgrupper uppställas: 1) vanlig gran, 2) 
slokgran, 3) dvärggran. 
Den förste, som- hos oss inom gruppen 1) urskilde 
flera former var Johan Linder i sin Hora Wtkshergensis 
(1728). Der finnes nemligen angifna följande fyra, till 
växesättet olika granformer, hvilka sedan af Linné (Fl. 
Suec.) upptogos såsom varieteter ^): 
1. Äbies procera.^ ramis a radice caudicem pr osèquen- 
tihus, folio crassiore, cortice subrubro, Går-Gran. 
2. Abies procera viminalis, ramis caudicem pro sequen¬ 
tibus, reflexis, folio tenero, cortice subrubro. Gran med 
långa inbögda qvistar, Tunbindare-Gran. 
3. Abies candida elatior, ramis rarioribus , f olio tenui, 
cortice subcinereo, Myr-Gran, Thanar-Gran. 
4. Abies pijramidodis, ramis ad radicem crebris, fruti¬ 
cescens, Granbuske. 
Ingen af dessa har emellertid, så vidt jag vet, i 
våra nyare floristiska arbeten erhållit eget varietets-namn, 
liksom ej heller den i våra nordliga trakter vanliga, 
genom sitt växesätt mycket karakteristiska form, som 
BeträiFande andra i utlandet funna former jfr. Loudon, Ar¬ 
hor. et frutic. hritann. ed. 2 vol. IV p. 2294; K. Kocii Dendr. II. 
2. p. 234; Carrière Conif. x). 246; Berg, Ein. Sptielart. der Fichte 
o. S. V. 
I Almanach för 1744 finnes en liten populär u];)psats om 
granen, författad af Linné. Några särskilda granformer omtalas 
ej deri, ej heller något annat af botaniskt intresse. Jag tillåter 
mig dock att här anföra följande rörando granens användande: 
”Af Gran hafva vi här i Riket -wår mästa Wed, som med et stän¬ 
digt sprakande, språkande och smällande gier liksom små Salvor 
af Musquetteri, och förnöjer helst de Martialiske vid en sådan 
brasa. En artig egenskap af träd, som jag ej vet något annat 
eger”. 
