259 
domlighet, som gifvit dem det afvikande utseendet; 
de kunna derfor äfven — åtminstone på vegetativ väg 
— formeras och äfven under förändrade yttre förhål¬ 
landen odlas utan att väsentligen förändras. 
I botaniska trädgårdar, parkanläggningar o. s. v. 
finnas flera sådana, till dels af synnerligen egendomligt 
utseende^ t. ex. tahulceformis (mycket lågväxt, med våg¬ 
rätt sig utbredande grenar), Clanhrasiliana (mycket låg, 
utan hufvudstam, med korta, tätt packade, upprätta 
eller uppstigande grenar och derför af klot- eller ägg¬ 
lik form) m. fl. Någon dylik extrem dvärgform har jag 
mig .emellertid ej bekant såsom vildt växande i Sverige, 
men väl en visserligen ganska karakteristisk, dock ej 
till den grad afvikande. Så vidt jag kunnat finna, är 
den identisk med den, som i utlandet benämnts conica. 
Den har, ehuru lågväxt, fullständig trädform och utmär- 
kes des^itom genom sin mycket täta, pyramidlika krona 
•(grenarne qvarsitta ofta ända eller nästan till marken) 
och sina små, fina blad (3—8 mm. långa, 0,4—8 mm. 
breda). Genom sitt synnerligen fina, eleganta utseende 
ådrager den sig lätt uppmärksamheten. Säkerligen fin¬ 
nes den mångenstädes, om än i enstaka exemplar, i 
vårt land, fastän jag hittills sett den endast från Up¬ 
land (Noor i Knifsta socken: E. Clason; exemplaret 5 
fot högt), Stockholms skärgård (Bråvalla på Wermdön: 
K. A. Th. Seth) och Småland (Elisby & Sonarp: A. E. 
Franzén ^) ). Hit hör ock en i "Westergötland (Finne¬ 
rödja, enl. exemplar meddelade af Lektor K. B. J. Fors¬ 
sell) anträffad, småbladig form, som ”bildar ett litet träd 
af omkring 3 fots höjd, hvaraf kronan utgör ungefär 
tredjedelen’b Huruvida den från Frösön i Eartni. Slcancl. 
Flor. cd. XIIp. 35 angifna hrevifolia hörer hit eller blott 
är en förkrympt form af den vanliga granen, vågar jag 
”Dvärggranen har observerats under 20 års tid af n. v. ega- 
ren; dess tillväxt på denna tid har varit omärMig. Höjd — min 
käpp; max. bredd : till höjden = 7:8.” 
