af brist på exemplar ej afgöra ^). Annu svårare att afgöra 
är, huruvida det var ett mycket gammalt och derför ovan¬ 
ligt storväxt exemplar af denna form, som Linné (GotL 
res. p. 291) omtalar med följande ord: ”En’Grran, af 4 
famnars högd, sågs vid vägen, förr än man kom fram till 
ßoma ägor; hon var af naturen aldeles så vuxen, som 
hade hon varit klipt af en Trägårdsmästare, till form 
af en Kägla, at dagen på intet ställe lyste emellan qvi- 
starna”. — De kortbladiga formerna af rustica och 
curvifolia torde kunna skiljas från conica (och flera an¬ 
dra dvärgformer) derigenom, att deras blad, ehuru korta, 
äro relativt tjockare och ej så hvass-spetsade. 
Slutligen må, innan vi lemna granen, några ord 
nämnas om några sammanväxningar af egendomlig be¬ 
skaffenhet: 
1) Välbekant är, att om grenar eller stammar un¬ 
der blåst skafvas mot , hvarandra, så att barken afnötes, 
kunna sårytorna genom nybildning med hvarandrä för¬ 
enas. På detta sätt hafva tvenne granar mellan Bollsta 
o 
och Veja i Ångermanland (R. P. Pristedt) förvandlats till 
”siamesiska tvillingar”. Pörsök att fälla den ena af dem 
misslyckades derigenom, att den förblef hängande, fast- 
lödd vid den andra, från hvilken han sedan under en 
följd af år erhöll så riklig näring, att den fortfor (och 
kanske ännu fortfar) att lifskraftigt vegetera. 
2) På Hargs bys egor i Vätö församling, Roslagen, 
uppgifves finnas en gran, ur hvars stam ungefär 2 fot 
från marken tyckes utgå en betydligt smalare tall, 
hvars stam går alldeles parallelt med och tätt invid 
granen. En sammanväxning mellan tall och gran 
nes här hafva egt rum. Prån tallens skenbara utgångs- 
ställe ned mot jorden vidgar sig tallbarken, så att den 
nere vid marken intar större delen af stammens omfång. 
De begge trädens grenar äro blandade med hvarandra. 
o 
Exemplar fran Areskutan (D:r E. Henning) tillhöra otvifvel- 
aktigt en forma hrevifoUa af a) rustica. 
