261 
II. Tallen. 
Att tallen (Finus silvestris) inom vårt land uppträ¬ 
der under flera former, af hvilka några t. o. m. af all¬ 
mogen betecknas med egna namn, är välbekant. Till 
största delen hafva dock dessa för sin tillvaro endast 
att tacka olika växtplats, livarför ock samma träd, om 
växtplatsen förändras, kan så småningom öfvergå från 
en form till annan. 
Redan hos våra äldre botaniska författare finnas 
flera slag af tall angifna. Så t. ex. urskiljer Francke- 
Nius (Spec, hot., 1638) följande: 1) Finus' domestica Italica., 
Taam TalP); 2) Finus sylv. major, Finaster procera^ Fu- 
ruträä; 3) Finus vel Finaster silv. minor Mindre Skogz- 
Tall, och 4) Finus humilis., Finus pumila incubacea, Lille 
Tall / Marw Tall, hvartill ytterligare fogas: Flica sive 
Scopa incuhacea^ Hypear, Martulle / Marwqvast / som 
vexer på Marwtallen / Tall-Mistel. — I Linders Fl. 
Wihsherg. (1728) finnas följande fyra ”arter”:. 1) Finus 
hmnilis^ ramo et folio densiore^ cortice suhfusco, (4årtall; 
2) Finus procerior., ruhro cortice: Finaster, Fura, Skogs- 
‘tall; 3) Finus candidior, ramis rarioribus, Malm Furu; 
4) Finus pumila incubacea, obscuro cortice, Marutall. 
Dessa Franckenii- och Linders former återfinnas alla 
eller de flesta hos andra äldre författare (t. ex. i Bro- 
MELii Chloris gothica), äfvensom i Linnés Flora Suecica, 
der under Finus silvestris anföras, ehuru ej under egna 
namn, fyra varieteter. I Almanachan för 1743, der 
Linné under titeln Änmärliningar om inländska växter 
populärt behandlar tallen (som ”kallas af alla riktige 
Botanister på Latin Finus, men ej, som glosböckerna 
sägia, Abies”) anmärker han: ”Man har i Sverige af 
detta träd allenast et enda slag (species), fast åtskilliga 
förändringar (varietates), såsom Gård-Tall, lur, Stångtall, 
Martall, hvilka alla äro sådda och komna af et slags 
q Härmed afses dock måhända ej någon svensk tallform, utan 
pinien (Finus pinea) eller någon annan sydeuropeisk art. 
