265 
vid Ljusnan i Ytteriiogdals socken (Jemtland) och ett från 
det ställe mellan Gustaf Adolfs kyrka och Geyerholms 
station (Wermland), der kyrkvägen och stora landsvägen 
sammanstöta. På begge dessa ställen har man nära roten 
afhuggit den ena af dessa tvillingtallar, men den har 
förblifvit hängande vid sin kamrat, från hvilken den 
sedan under en lång följd af år hemtat och fortfarande 
hemtar näring och sålunda frodas, som om ingenting 
inträffat, som kunnat störa dess trefnad. 
2) Af Professor von Post hafva blifvit mig medde¬ 
lade tallrötter af egendomligt utseende, i det att de i 
sina spetsar hafva en stor nästan klotlik uppsvällning. 
Dylika lära förekomma ej sällan på sandåsen vid Ul- 
tuna, och förmodas den^ia bildning hafva uppkommit 
derigenom, att rotens tillväxt hindrats genom i gruset 
liggande större stenar. Bildningen förtjenar att närmare 
studeras, jemväl med hänsyn till sin orsak; 
III. Enen. 
Egnar man någon, om än flyktig uppmärksamhet 
åt Juniperus communis, sådan den uppträder i våra byg¬ 
der, kan man ej gerna undgå att förvånas öfver de 
många skepnader, hvari den kan uppträda. T. o. m. 
alldeles bredvid hvarandra växande, under samma yttre 
förhållanden lefvande exemplar visa ofta högst bety¬ 
dande olikheter. Att man bland dessa bör kunna ur¬ 
skilja flera, åtminstone relativt välbegränsade och ka¬ 
rakteristiska former, kan näppeligen betviflas ^). 
Äldre svenska botanister egnade enens olika former 
^ o . * 
större uppmärksamhet, än som på senare tider kommit 
dem till del. Så urskiljer Linder såsom i närheten af 
”Surbrunnen Wiksberg” växande tre, af hvilka tven- 
ne förtjena att beaktas, nemligen Juniperus fructu nigro 
rotundo, Enebärsbuske med runda svarta bär” och "‘"'Ju- 
Jfr Sanio i Deutsch, hotan. Monatschr. 1883 p. 33 o. f. 
Den tredje, '^Juniperus palustris sterilis, ofruclitsam kärr- 
Enebuske”, är lianväxten. 
