266 
nix>erus celsior & arhorescens^ fr. subfusco oblongo Enebärs- 
träd med aflånga brunachtiga bär”. — (Fl. Siiec.) 
anför ej mindre än 5 varieteter, bland hvilka / är = 
nana Willd.; à en på södra Gotland vanlig form, ”vix 
Hyssopo major^^ ^), och e den under namnet suecica Mill, 
i utlandet vida mer än hos oss kända och i parkan¬ 
läggningar odlade formen med' tät, utdraget kägellik 
krona, hvilken synes mig väl fortjent att urskiljas så¬ 
som egen varietet, i synnerhet som den i vissa traktar 
rent af påtrycker landskapet en egen prägel. 
Under några år har jag väl egnat de i Upsalatrak- 
ten förekommande enarne någon uppmärksamhet, men 
då jag ej ännu kommit till något tillfredsställande re¬ 
sultat, vill jag nu endast näm*na några ord om en form, 
som framför de öfriga s^uies mig anmärkningsvärd. 
Den utgör på sätt och vis en motsats till suecica. Från 
den upprätta stammen utgå tvenne slags grenar^ nemligen 
dels vida talrikare, smala, enkla eller fådelade_, lodrätt 
nedhängande och derigenorn närmade intill stammen, 
dels några få kraftigare, ungefär horizontalt utstående 
med från dem lodrätt nedhängande, talrika smågrenar 
af samma form och beskaffenhet^ som det nyssnämnda 
första slaget af stammens grenar. Denna form är väl 
förtjent af namnet pendula eller slolc-en. 
Slutligen anser jag mig böra nämna, att i mitt her¬ 
barium förvaras det lilla exemplar af ^''Pinus cenibra^\ 
som vid Kgl. Vetenskaps-Akademiens sammankomst d. 
14 Okt. 1868 förevisades såsom funnet i O. Emterviks 
socken af Fryksdalen (jfr. L. M. Larsson, Flora of. 
Werml. p. 313). Det tillhör utan tvifvel P. strobus. 
Den 24 April 1890. 
1. Förevisade Kand. M. Elfstrand en samling jämt¬ 
ländska Ilieracier, tillhörande grupperna: al23inuin, nigrescens, 
dovrense m. fl. samt en del egendomliga hybrider och varie- 
9 ”Enebuskarne voro föga öfver ett qvarter höga, ofta en famn 
breda, helt täta och lik som klipte” (Linn. Gotl. res. p. 256). 
