268 
) 
J 
hvilka jag med hänsyn till deras öfvervintring inde¬ 
lade i 6 grupper: 
1) AnnueUa sommarväxter^ hvilka dö bort efter 
fruktsättningen samma år de grott. 
2) AnnuelJa växter, som öfvervintra med bladrosetter. 
De gro på hösten och dö bort följande sommar. 
3) Bienna växter, hvilkas groning försiggår under 
sommaren, medan normalt blommande individ af samma 
art ännu lefva. 
4) AnnueUa växter, som öfvervintra med hÖstblommor. 
Sedan groningen försiggått under sensommaren eller 
hösten, hinna dessa växter börja sin blomning och un¬ 
der gynnsamma förhållanden till och med sin fruktsätt¬ 
ning samma höst, men de dö icke bort .under vintern, 
utan blomningen, fortsättes följande vår. De senast på 
hösten framkomna blommorna blifva vanligen skadade 
af frosten och motsvarande frukter likaså. Af detta 
skäl är fruktställningen hos en och annan t. ex. VerOr 
nica persica och . polita ofta delad i två partier, ett från 
hösten och ett från följande vår, hvilka åtskiljas ge¬ 
nom den mellersta, af kölden skadade delen. Hos Stel¬ 
laria felslår ofta toppblommans frukt. Draba verna 
hade i slutet af nov. knappt börjat sin blomning, men 
i jan. fannos åtskilliga frukter (fast med tunna, odug¬ 
liga frön) utbildade; hos några individ hunno till och 
med skalen afkastas. Hos Thlaspi blef den primära 
'blomställningen kvastlik och något förkrympt; men på 
våren utvecklades ur de närmaste bladvecken klasar, 
som snart nådde högt öfver den ursprungliga blom¬ 
ställningen. 
5) Bleråriga växter med under vintern dolda eller out¬ 
vecklade skott och knoppar. 
6) Fleråriga växter med öfvervintrande rosetter och 
blad. 
De blommande fanerogamerna voro, fördelade på 
dessa sex grupper, följande: 
