87 
Hallandsås, beror derpå, att största delen af söderhal¬ 
ländska kuststräckan efter istiden och således antagligen 
äfven vid tiden för nämnde arts invandring varit sänkt 
under vatten. 
R. villicaulis (Koehler) Focke — Till de i ofvan cite¬ 
rade afhandling *) upptagna formerna a umbrosa , ß simi- 
lata, y pseudo- Sprengelii och å insularis må läggas ännu 
en, nemligen 
f. vulnerans nov. form. — turi on taggar täta, de 
flesta lutande och något krökta; blomknoppar 
bärande i filtluddet dolda glandler, hvilka under¬ 
stundom äro förlängda till glandelhår. 
• • 
Ar den störste och starkast beväpnade af Sveriges 
villicaulis- former. De primära turionerna, som bilda mer 
än manshöga bågar, hafva uddbladen, om man bortser 
från den oftast något hjertlika basen och den tvärt fram¬ 
trädande spetsen, nästan cirkelrunda (diameter 8—9 
c. m.), de sekundära (grenar från de förra) deremot hafva 
sina uddblad bredt ovala ; de nedersta småbladen — 
alla turionblad äro 5-fingrade — hafva ovanligt långa 
skaft (circa 5 m.m.). Alla blad, såväl turionernas som 
blomskottens äro på undre sidan föga håriga och derför 
rent gröna (hos skuggformen) eller ytterst svagt grå¬ 
gröna (solformen), på öfre sidan mörkgröna. De utbil¬ 
dade blomskotten äro i medeltal 0,75 m. höga. Blomställ¬ 
ningen är sammansatt, på de svagare skotten klaselik 
med fåblommiga grenar från de mellersta och öfre, men 
inga från de nedre nodi; på de kraftigare blomskotten 
deremot utgå rikblommiga sekundära, i sin ordning åter 
förgrenade blomställningar, från nästan alla bladvecken. 
Det öfversta 3-fingrade bladet i den primära blomställ¬ 
ningen har i regeln ovalt, endast undantagsvis (på sva¬ 
gare blomskott) omvändt äggrundt-vigglikt uddblad. 
Blomskottens taggar starka, oftast lutande, de öfversta 
9 Öfversigt af K. V. A:s förhandlingar år 1883. 
