89 
ß stipularis (F. Areschoug) *) — hvilken sommaren 
1883 iakttogs vid Helsingborg, synes mig här såväl som 
vid Höganäs (se 1. c.) böra hänföras till B. Wahlbergii. 
Antagligen närmar han sig på andra lokaler B. maximus , 
och det är ingalunda omöjligt, att stipularis-îormev fin¬ 
nas till flera af våra Rubi. 
R. (corylifolius Sm.) * pruinosus (Arrh.). — Åt den 
form från Hallands Väderö, hvilken 1. c. upptogs under 
detta namn, egnades sommaren 1883 mycken uppmärk¬ 
samhet, och befans den i sina extrema former närma 
sig B. maximus. Han torde derför böra anses vara en 
med afseende på de vegetativa organen och blomställnin¬ 
gen svagare, men med afseende på beväpningen starkare 
utbildad form (kustform) af B. maximus. Namnet prui¬ 
nosus torde endast böra beteckna Arrhenii, inalles kan¬ 
ske 2 à 3 gånger i vårt land anträffade, för de fleste 
botanister endast genom auctors 1 2 ) exemplar bekante form, 
men icke, såsom hittills skett, alla de former, hvilka, i 
ett eller annat hänseende afvikande från våra öfriga 
corylifolii, synas ega vissa af de för B. pruinosus upp- 
gifna karaktererna. Yäderöformen, sålunda namnlös, bör 
förenas med R. maximus t. ex. under namnet /. halopJiila. 
R. divergens L. M. Neuman 1. c. — Yegeholm i en 
furuplantering nära landsvägen. 
Man har, som bekant, fördelat våra svenska coryli¬ 
folii på två arter, B. corylifolius och B. cæsius samt till 
den förre hänfört B. Wahlbergii, maximus, pruinosus och 
nemoralis som underarter. Har man härigenom å ena 
sidan gifvit ett uttryck åt den faktiskt stora slägtskapen 
mellan nämnda formkretsar, en slägtskap, som af Arrhe¬ 
nius kanske väl mycket förbisågs, så torde å andra sidan 
tvifvel kunna uppstå, om icke dessa formkretsar blifvit 
stälda allt för nära, då de förenats till en enda art och 
1 ) L. c. pag. 78 upptogs denne form som underart, — dock 
med anmärkningen, att den vore föga skild från B. Wahlbergii. 
2 ) Arrhenius utdelade R. pruinasus i Herb. norm. f. 7 n. 47. 
