90 
om ' icke denna senare derigenom blifvit collectiv och så¬ 
lunda af högre rang än de öfriga inom slägtet. Jemför 
man nemligen gruppen corylifolii med gruppen suberecti , 
så torde man finna, att B. plicatus , suberectus, sulcatus 
och nitidus stå till hvarandra i samma förhållande som 
B. maximus, nemoralis , Wahlbergii och divergens 1 ). Då 
detta oaktadt de förra allmänt antagas som arter, men 
de senare endast som underarter, torde consequensen 
fordra en förändring, så att man gifver alla dessa form¬ 
kretsar samma valör d. v. s. antingen sänker de förra 
till underarter eller höjer de senare till arter. Af dessa 
alternativ synes det senare, helst som våra corylifölii 
beteckna ganska väl skilda typer, vara att föredraga. 
Nordvestra Skånes corylifolii skulle sålunda erhålla denna 
artbegränsning. 
1) bär svarta: 
R. maximus — turion trind, utan glandler, med 
koniska (ej sammantryckta) raka, oftast glesa taggar; 
dess blad undertill gröna, 3-fingrade; serratur jernn och 
fin, uddblad, bredast nedom midten, med hjertlik bas och 
lång spets; blomskottens öfversta blad utbildade, oftast 
3-fingrade; blomställning sammanträngd, öfvervuxen af 
bladen, utan eller med glesa glandelhår; blommor hvita. 
F. halophila nov. form. — turion violett eller rödt 
anlupen, dess taggar täta, dess blad 5—7-fingrade, små 
och undertill håriga. 
R. divergens L. M. Neuman — turion kantig eller 
trind, med täta glandelhår samt glesa, från sidorna hop¬ 
tryckta, svaga, raka och jemnstora taggar; dess blad på 
undre sidan ludna eller gröna, oftast 5-taliga, serratur 
oftast jemn och fin, uddblad bredast på eller nedom 
midten med tvär bas och skarpt afsatt spets; blomställ¬ 
ning tätt glandelhårig, sammansatt, dess biaxlar starkt 
*) B. pruinosus såsom foga känd och icke tillhörande vest- 
kustens former, lemnas här utan afseende. 
